Номер провадження: 11-кп/813/1650/19
Номер справи місцевого суду: 522/8299/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України під час судового розгляду продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.11.2019 року;

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 18.09.2019 року в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0003071 внесеному до ЄРДР 07.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.11.2019 року.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з огляду на те, що суд формально продовжив йому строк тримання під вартою, не взявши до уваги відсутність будь-яких ризиків.
Посилаючись на викладене, обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.
Мотиви апеляційного суду.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, з правовою кваліфікацією ч.2 ст.289 КК України.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; не має постійного місця роботи, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що обвинувачений, раніше судимий за аналогічний злочин, офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні злочину проти експлуатації транспорту, що свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення. Крім цього, ОСОБА_7 немає місця роботи, тобто офіційних джерел доходів та стійких соціальних зв`язків, що свідчить про можливість переховування останньої від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, існуючі ризики, на даній стадії судового провадження, не зменшилися.
А тому апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо формального розгляду та відсутності ризиків, на які послався суд першої інстанції під час продовження строку його тримання під вартою не обґрунтованими.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України під час судового розгляду продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.11.2019 року залишити без змін.
Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4