Провадження №1-кп/193/20/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
09 квітня 2020 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000260 від 12 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки строк тримання під вартою закінчується 20 квітня 2020 року.
Прокурор при вирішенні зазначеного питання вказує на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, крім того звертає увагу суду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, свідки в повному обсязі не допитані, а тому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 терміном на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, вказує на погіршення стану здоров`я, внаслідок чого він не може утримуватись в установі попереднього ув`язнення, стверджує, що медична допомога йому не надається, хоча він не одноразово звертався до медичної установи зі скаргами, просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, вказує на те, що прокурором не наведено будь-яких нових обставин, що обгрунтовують тримання ОСОБА_5 під вартою, просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який згідно практики ЄСПЛ прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також зазначає про погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 в умовах попереднього ув`язнення та відсутність необхідної медичної допомоги.
Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60)
Відповідно до ст. 331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службові особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років, а також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення.
В судовому засіданні були допитані кожен окремо свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та було встановлено, що їх покази протирічать один одному, тому судом прийнято рішення про одночасний допит вказаних свідків.
В судове засідання 05.03.2020 року за викликом зазначені свідки не з`явились, а тому за клопотанням прокурора судом прийнято рішення про примусовий привід свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають за адресою: с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, розгляд справи відкладено на 12.03.2020 року, виконання ухвали про примусовий привід вказаних свідків доручено Софіївському ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В судове засідання 12.03.2020 року свідки повторно не з`явились, органами поліції примусовий привід не виконано, в зв`язку з неможливістю встановлення їх місцезнаходження, внаслідок чого за клопотанням прокурора судом прийнято рішення про повторний примусовий привід свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживають за адресою: с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, розгляд справи відкладено на 19.03.2020 року.
В судове засідання 19.03.2020 року свідки повторно не з`явились, органами поліції примусовий привід не виконано, оскільки на час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) участь осіб в судовому засіданні обмежена.
Отже одночасний допит основних свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з об`єктивних причин не проведена, інші свідки також в судовому засіданні не допитані.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_6 , яка є його співмешканкою, проживали однією сім`єю в с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області за однією адресою.
Виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183 КПК України, судом при розгляді зазначеного клопотання враховується, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, обвинувачений офіційно не одружений, осіб похилого віку, інвалідів на утриманні не має, судом опікуном чи піклувальником не визнаний, зі свідком ОСОБА_6 , яка є його співмешканкою, проживав однією сім`єю в с.Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області за однією адресою, а тому на думку суду враховуючи протиріччя у показах основних свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та необхідність їх подальшого одночасного допиту, у випадку зміни запобіжного заходу буде мати можливість незаконно впливати на вказаних свідків, та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, отже на даний момент інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.
Крім того, обвинувачений та захисник в обгрунтування позиції про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт також посилаються на те, що ОСОБА_5 не може утримуватись в установі попереднього ув`язнення, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, стверджують, що медична допомога йому не надається, хоча він не одноразово звертався до медичної установи зі скаргами, але будь-яких доказів, що підтверджують викладені обставини на розгляд суду не надали,
Судом також враховується суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельєр проти Франції».
Зважаючи на обставини справи станом на день розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд вважає наведені обвинуваченим та захисником обставини щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт передчасними, а тому суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде на даний момент достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 червня 2020 року до 16 години 15 хв..
Копію ухвали надати сторонам та направити для виконання в частині продовження строку застосування запобіжного заходу начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1