ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11кп/819/219/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна невідбутої частини покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

адвоката: ОСОБА_7 ,

засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця 265 роз`їзду, Каховського району, Херсонської області, засудженого вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.11.2012 року за п .2,4,13 ч 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив із того, що згідно з рішенням ЄСПЛ «Петухов проти України 2», на яке посилався засуджений, пожиттєво ув`язнені повинні мати можливість на реабілітацію. При перегляді оцінюється шлях засудженої особи до реабілітації.

За результатами дослідження поведінки засудженого за весь час відбування покарання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для заміни покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого.

Посилається на те, що висновки суду першої інстанції суперечать практиці Європейського суду з прав людини, зокрема висновкам, викладеним в рішенні від 12.03.2019 року у справі Петухов проти України 2, відповідно до якого Європейським судом з прав людини зобов`язано Україну реформувати систему перегляду довічного ув`язнення. Вказує, що відповідно до ст.3 Конвенції про захист про захист прав людини та основоположних свобод довічне покарання має бути зменшуваним. Чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин.

За твердженням захисника, судом не враховано посередню характеристику засудженого ОСОБА_8 , його прагнення стати на шлях виправлення, що є підставою для заміни покарання більш м`яким.

Посилається на те, що суд не врахував судову практику з цієї категорії справ, зокрема ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року

Засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує, що вже відбув 11 років та 9 місяців довічного позбавлення волі, а подальше своє утримання під вартою вважає таким , що порушує вимоги ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини.

Зазначає, що не звертався до суду із клопотанням про умовно- дострокове звільнення чи заміну покарання більш м`яким у порядку ст. 81, 82 або 87 КК, натомість суд посилався у своєму рішенні саме на ці норми. Правову оцінку підставам, з яких він звертався , суд в оскаржуваній ухвалі не дав. Підставою його звернення було: рішення ЄСПЛ у справі Петухов проти України 2, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини і ст. 27 Віденської конвенції .

На думку засудженого , після прийняття ЄСПЛ рішення у справі Петухов проти України 2 , застосування довічного позбавлення волі до нього суперечать нормам міжнародного права і не може до нього застосовуватися. Відповідно до ч. 3 ст. 74 КК призначення засудженому покарання, що перевищує санкцію нового закону, зменшується до максимальної межі покарання встановленого санкцією нового закону.

Стверджує, що призначене йому покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме згаданому вище рішенню ЄСПЛ.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 наполягали на задоволенні їх апеляційних вимог. ОСОБА_8 вказав на те , що підтримує вимоги захисника про постановлення апеляційним судом нової ухвали.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг , колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Як видно із матеріалів провадження ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене йому вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13.11.2012 року за п 2, 4, 13 ч2 ст. 115 КК України.

У липні 2019 року звернувся до суду із клопотанням про заміну призначеного йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, обгрунтовуючи його рішенням ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2 як джерелом права.

У доповненнях до клопотання ОСОБА_8 просив визнати покарання у межах ч.1 ст. 64 КК як несумісне, незаконне та неконституційне, замінити даний вид покарання на покарання у виді та у межах ч.1 ст. 63 , ч. 2 ст. 71 КК, що буде більш доцільно сприяти його адаптації.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання.

Діючі норми Кримінального Кодексу України містять положення ст. 81, 82 КК України за якими не передбачено підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення на певний строк.

Інші правові норми, якими регулюється питання перегляду довічного ув`язнення чи можливість його скорочення, чинне законодавство України не містить.

Положення ст. 87 КК України регулюють регулюють питання помилування Президентом України осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2, на яке посилається засуджений як на підставу свого клопотання, Суд зазначив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст. 3 Конвенції, воно має бути таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення так і можливість перегляду.

Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання.

Перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі не обов`язково має призвести до звільнення засудженого.

Необхідний перегляд повинен враховувати прогрес засудженого у реабілітації із урахуванням оцінки, чи був такий прогрес настільки значним, що триваюче тримання під вартою більше не може виправдовуватися законними понелогічними підставами.

Перегляд, що обмежується тільки підставами гуманності , є неповним.

Перегляд має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховання засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення. Суд звертає увагу на реабілітаційній меті позбавлення волі навіть у випадку засуджених до довічного позбавлення волі. (п 181, 168, 187, 193, 194 )

Суд дійшов висновку, що у цій справі було порушено ст. 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на те, що зазначеним рішенням ЄСПЛ визнано порушенням Конвенції застосування покарання у виді позбавлення волі, є безпідставним, оскільки такого висновку рішення ЄСПЛ не містить.

Суд першої інстанції, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_8 , враховуючи вказане рішення ЄСПЛ як джерело права, як про те і просив засуджений, провів перевірку чи досяг процес реабілітації та виправлення засудженого прогресу. Суд дійшов обгрунтованого висновку, що процес виправлення і реабілітації засудженого, який відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину проти життя людини, не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі перестає бути виправданим .

Обгрунтовані підстави для скорочення цього строку шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк судом не встановлені, враховуючи суспільну небезпечність скоєного засудженим злочину, тривалість відбутого строку покарання та недоведеність прогресу у виправленні і реабілітації засудженого .

Прохання засудженого про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 3 ст. 74 КК України не грунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність, оскільки рішення ЄСПЛ не є законом, що визначає санкції покарання та максимальні межі покарання.

Посилання захисника на те, що суд мав прийняти до уваги судову практику , зокрема викладену в ухвалі Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року , яка скасована ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.08.2019 року, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки суд має керуватися законодавством України про кримінальну відповідальність, принципом законності, кримінальним процесуальним законодавством з урахуванням практики ЄСПЛ .

Порушуючи питання про скасування ухвали суду, засуджений та його захисник не навели конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів засудженого при розгляді його клопотання, а обмежилися перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені судом першої інстанції не були.

Наявність цивільної дружини, неповнолітньої дитини не доводять наявність підстав для задоволення клопотання засудженого, ці обставини не стосуються процесу відбування покарання та не впливають на висновки суду.

Заявляючи вимогу про скасування ухвали та призначення нового розгляду клопотання в суді першої інстанції засуджений не навів жодної з визначених ст. 412, 415 КПК України підстав для призначення провадження до нового судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4