Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4328/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого: ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 08 листопада 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тайга Кемеровської області Російської Федерації, гр-на України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, який проживав по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та провадження по справі закрито в зв`язку зі смертю засудженого.

Речові докази по справі, а саме - транспортний засіб FORD FIESTA д.н. НОМЕР_1 та транспортний засіб ЗАЗ LANOS д.н. НОМЕР_2 - ухвалено повернути власникам за належністю.

Ухвалено стягнути солідарно із правонаступників померлого обвинуваченого - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_13 цивільний позов в сумі 10 000 моральної шкоди в солідарному порядку та по 4950 грн. з кожної витрат на правову допомогу представника потерпілого, в решті позов залишити без задоволення за його безпідставністю.

Судові витрати по справі на суму 5456.04 грн. ухвалено віднести на рахунок держави.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що ОСОБА_10 02 травня 2016 року о 10 годині 05 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем FORD Fiesta, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Івана Мазепи в напрямку від вул. Шевченка до вул. Гоголівської в м. Житомирі, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п. п. 8.7.3 (е), 8.10 вказаних правил, не зупиняючись перед світлофором, здійснив в`їзд в межі регульованого перехрестя вул. Бориса Тена та Івана Мазепи в м. Житомирі на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, не надавши переваги в русі автомобілю ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який здійснював проїзд вказаного вище перехрестя, рухаючись по вул. Б. Тена в сторону вул. Східної на дозволяючий для руху зелений сигнал світлофора, та як наслідок - допустив зіткнення з вище вказаним транспортним засобом.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ЗАЗ Lanos номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої третини променевої кістки лівого передпліччя з вивихом кісток передпліччя в долонну сторону, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Так, необережні дії, які виразились в порушенні водієм ОСОБА_10 вимог пунктів 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_10 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 виправдати, а кримінальне провадження закрити. Посилається на те, що вирок суду є незаконним з підстав однобічності та неповноти судового провадження, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, грунтуються на доказах, які мають суб`єктивний та упереджений зміст, і фактично сфабриковані. Вказані докази спростовуються доводами та обставинами, на які посилалася сторона захисту під час розгляду справи як на підставу не винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення.

Автор апеляційної скарги також вказує, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та були досліджені під час судового розгляду, і на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, є недоведеним, оскільки під час розгляду справи суд належним чином не проаналізував наявні докази та не зіставив їх як окремо так і разом у їх сукупності. Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_10 , суд першої інстанції посилається у своєму обвинувальному вироку на ряд доказів, які на його думку є належними та допустимими засобами доказування вини обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, серед яких судом були зазначені, перш за все, прямі докази. Всі дані, на які посилається суд першої інстанції як на докази винуватості ОСОБА_10 , є доказами, достовірність яких прямо залежить від достовірності первинних джерел доказування. Але у вказаному судовому провадженні докази, які розглядались, не відповідають дійсності, фактично сфальшовані. А вина ОСОБА_14 в скоєнні ДТП не доведена. На порушення вимог закону судом першої інстанції допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене судове рішення. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, судом проігноровані. згідно висновків експерта за результатами проведення додаткової судово-автотехнічної експертизи винуватість ОСОБА_14 в порушенні правил дорожнього руху, яке би призвело до ДТП не встановлена. Вказує, що суд першої інстанції в своєму вироку відкидає висновки вказаної експертизи від 12.08.2019 р. №1029/19-25 мовби з тих підстав, що вони спростовуються іншими доказами, показами свідків. Однак свідки, по даному кримінальному провадженню - це особи, які якимось чином, раптом з`явились в кримінальному провадженні зі сторони потерпілого ОСОБА_13 . Вказані особи не були зафіксовані відразу після дорожньо-транспортної пригоди та наче б то, потім самі прийшли до органу досудового слідства, через декілька тижнів. Але хоч для суду першої інстанції вони є як основні докази вини обвинуваченого ОСОБА_10 , але такими не стали. До вказаних показів свідків треба відноситися дуже критично.

В запереченнях до апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що докази, наведені у вироку суду є прямими та повністю підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими, а вирок суду є справедливим, законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, захисників, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 даного Кодексу слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 даного Кодексу у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;

- обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;

- мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;

- підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;

- мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проаналізувавши доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам Закону, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах. При цьому доводи захисника, викладені в його апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Зокрема, безпідставними є доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду, про те, що жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_10 у вчиненні даного злочину у суду не було.

Так вирок суду містить формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надано їм оцінку з огляду на положення ст. 94 КПК України кожному окремо та їх сукупності з наведенням мотивів, чому суд сприймає одні докази та відхиляє інші, та зроблено вмотивований і обгрунтований висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також про часткове задоволення цивільного позову потерпілого.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, на думку суду, вина ОСОБА_10 повністю підтверджується, а доводи апеляційної скарги захисника про необхідність закриття кримінального провадження, повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , які повністю співпадають із фабулою обвинувачення;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в суді показав, що 02.05.2016 року був свідком ДТП, яка сталась на перехресті вул. Бориса Тена та Івана Мазепи в м. Житомирі між автомобілями FORD Fiesta та ЗАЗ Lanos. Він (свідок) бачив, що автомобіль FORD Fiesta виїхав на вказане перехрестя на червоний сигнал світлофора. Внаслідок ДТП водій автомобіля ЗАЗ Lanos отримав тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який в суді показав, що 02 травня 2016 року він їхав на своєму автомобілі по вул. І. Мазепи в м.Житомирі. Перед ним рухався автомобіль ЗАЗ Lanos, який рухався на швидкості приблизно 40 км/год. На перехресті вулиць І.Мазепи та Б.Тена в м.Житомирі сталось зіткнення автомобілів ЗАЗ Lanos та FORD Fiesta, який виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора та зі швидкістю 70-80 км/год. Внаслідок ДТП водій автомобіля ЗАЗ Lanos отримав тілесні ушкодження. Його забрала швидка допомога та через деякий час він повернувся на місце ДТП із загіпсованою рукою. Автомобіль ЗАЗ Lanos виїхав на вказане перехрестя на зелений сигнал світлофору;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в суді показав, що 02 травня 2016 року він у складі екіпажу патрульної поліції приїхав на місце ДТП, що сталось на перехресті вулиць І.Мазепи та Б.Тена в м.Житомирі. ДТП сталось між автомобілями ЗАз-Ланос та Форд-Фіеста. Внаслідок ДТП водій автомобіля ЗАЗ отримав тілесні ушкодження, тому після ДТП він перебував у шоковому стані та з ним було неможливо спілкуватись. Він (як працівник поліції) спілкувався з ОСОБА_14 та його дружиною. Водій ОСОБА_14 повідомив, що його засліпило сонце та він не побачив червоний сигнал світлофору;

- поясненням експерта ОСОБА_18 , який пояснив, що за висновками експертизи, що була ним проведена, всі розрахунки проводились для автомобіля ЗАЗ. При проведенні експертизи враховуються всі технічні вихідні дані, що надає слідчий. Не внесення абзацу щодо поясненнь свідка ОСОБА_10 у висновок він (експерт) вважає технічною помилкою.

Також есперт проказав, що він як експерт не може встановити, чи виїжджав ОСОБА_10 на червоне світло світлофора. Експерт не може також визначити, хто із водіїв на яке світло світлофора виїжджав. Із матеріалами кримінального провадження він (експерт) знайомився та їх вивчив, матеріали йому надавались для ознайомлення. При проведенні екпертизи розраховувався шлях автомобіля ЗАЗ Ланос, чи мав він можливість зупинитись чи ні. В разі, якщо автомобіль ЗАЗ Ланос виїжджав на заборонений сигнал світлофора, потрібно проводити дослідження автомобіля Форд. Крім того, ніяких даних щодо екстренне гальмування у справі не було;

-витягом із кримінального провадження від 02.05.2016 р. про ДТП, що сталось в межах перехрестя вул. Мануїльського Б. Тена в м. Житомирі;

- протоколом огляду місця ДТП від 02.05.2016 р., згідно якого автомобіль Форд розміщується за межами перехрестя по вул. Мануїльського передньою частиною в напрямку вул. Київської, частково ( заднім правим колесом) розміщується на тротуарі. Автомобіль Ланос розміщується на проїзній частині по вул. Мануїльського під кутом до потоку транспорту.;

- схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.05.2016 р.;

- ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця ДТП ділянки проїзної частини в межах перехрестя вулиць І. Мазепи ( Мануїльського)- Б. Тена в м. Житомирі від 02.05.2019 р.;

-протоколом огляду транспортного засобу від 02.05.2016 р., згідно якого було оглянуто автомобіль ЗАЗ д.н. НОМЕР_3 та автомобіль має механічні пошкодження у вигляді деформації правого переднього крила, правого заднього крила, переднього бампера, порушення цілісності правої передньої блок-фари;

- висновком експерта від 11.08.2016 р. № 3/444, відповідно до якого було встановлено, що на момент огляду, відповідно до пригоди, автомобіль FORD-FIESTA д.н. НОМЕР_1 , знаходився в технічно працездатному стані;

- висновком експерта від 15.08.2016 № 3/446, згідно якого було встановлено, що на момент огляду, відповідно і до пригоди, автомобіль DAEWOO-LANOS н.з. НОМЕР_2 знаходився в технічно працездатному стані;

- висновком експерта від 03.08.2016 р. № 3/445, згідно якого :

1) під час проведення експертного огляду, на автомобілі Ford-Fiesta н.з. НОМЕР_1 , була визначена наявність механічних пошкоджень ударно-динамічного характеру сконцентрованих в його передній лівій частині (загальна ширина контактуючої поверхні складає близько 0.7м), які утворились в наслідок прикладення зусиль, що значно перевищують експлуатаційні навантаження автомобіля, які могли бути утворені під час зіткнення з автомобілем DAEWOO-LANOS н.з НОМЕР_4 , за обставин вказаних слідчим в наданій постанові.

2) під час проведення експертного огляду, на автомобілі DAEWOO- LANOS н.з НОМЕР_4 , визначена наявність механічних пошкоджень ударно-динамічного характеру сконцентрованих в його передній правій частині, які утворились в наслідок прикладення зусиль, що значно перевищують експлуатаційні навантаження автомобіля, які могли бути утворені під час зіткнення з автомобілем Ford-Fiesta н.з. НОМЕР_1 , за обставин вказаних слідчим в наданій постанові.

3) відповідно до локалізації аварійних пошкоджень утворених на автомобілях DAEWOO-LANOS н.з НОМЕР_4 та Ford-Fiesta н.з. НОМЕР_1 , слід зазначити, що з технічної точки зору, первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між передньою правою частиною (переднім бампером) автомобіля DAEWOO-LANOS н.з НОМЕР_4 із передньою лівою частиною (переднім бампером) автомобіля Ford-Fiesta н.з. НОМЕР_1 , при їх загальному русі в перехресному напрямку.

4) з технічної точки зору місце зіткнення між автомобілями Ford-Fiesta н.з. НОМЕР_1 та DAEWOO-LANOS н.з. НОМЕР_4 визначається на початку виявлених забоїн (подряпин) дорожнього покриття (поз.№3 на схемі до протоколу ОМП) та сліду юзу переднього лівого колеса автомобіля Ford-Fiesta (поз.№4 на схемі до протоколу ОМП), тобто коли переднє ліве колесо автомобіля Ford-Fiesta розташовувалось на відстані близько 2.8...2.9 від умовної лінії правого краю перехрестя вул. Мануїльського в напрямку до вул. Київської;

- висновком № 222 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.05.2016 р. відносно ОСОБА_10 ( не перебував у стані алкогольного сп`яніння);

- висновком експерта № 1326 від 23.05.2016 р. щодо виявлення у потерпілого ОСОБА_13 тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

- висновком експерта за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи № 273/17-25 від 17.05.2017 р., згідно якого та відповідно до вихідних даних, де зазначено, що автомобіль Форд Фієста р/н НОМЕР_1 , виїхав на вказане перехрестя за червоний (заборонений) сигнал світлофора :

1) визначити експертним (розрахунковим) шляхом швидкість руху автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 , в момент зіткнення з автомобілем ЗАЗ Ланос р/н НОМЕР_2 в рамках даного дослідження не можливо.

2) в даній дорожній обстановці, згідно заданих вихідних даних, зазначених в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля ЗАЗ Ланос р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Форд Фієста р/н НОМЕР_1 шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху.

Згідно чинних методичних рекомендацій по проведенню автотехнічних досліджень, маневр, як засіб уникнення ДТП, розглядається у випадку об`їзду нерухомої перешкоди або тоді, коли перешкода рухається в попутному напрямку. Застосовувати маневр для відвернення ДТП можна рекомендувати для об`їзду нерухомої перешкоди. Якщо виникає небезпека для руху, то необхідно застосовувати гальмування (згідно першої частини п.12.3), так як "рухома" перешкода в будь-який момент може змінити напрямок і темп руху, чи зупинитись.

3) в даній дорожній обстановці, з технічної точи зору, водій автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п. 8.7.3.е) та п. 8.10. Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору та згідно проведеного дослідження, в діях водія автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України.

4) в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля ЗАЗ Ланос р/н НОМЕР_2 ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору та згідно проведених розрахунків в питанні №2, в діях водія ОСОБА_13 невідповідностей технічним вимогам вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України не вбачається.

5) з технічної точки зору та згідно проведеного дослідження причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в наведених умовах дорожнього руху слід вважати невідповідність водія автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_10 технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху України , зазначених в питанні № 3.

Крім того факт порушення водієм автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 ПДР ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , співробітника патрульної поліції, який показав, що під час опитування учасників ДТП ним було безпосередньо отримано інформацію від водія ОСОБА_10 про те, що він виїхав на вказане перехрестя на червоний сигнал світлофору, оскільки його засліпило сонце.

Таким чином для встановлення винуватості ОСОБА_10 суд першої інстанції застосував висновок експертизи № 273/17-25 від 17.05.2017 р., відповідно до якої з технічної точки зору та згідно проведеного дослідження, в діях водія автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п. 8.7.3.е) та п. 8.10. Правил дорожнього руху України.
Натомість висновок експерта за результатами проведення додаткової судово-автотехнічної експертизи від 12.08.2019 р. № 1029/19-25, згідно якого : з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, згідно заданих вихідних даних, зазначених в ухвалі про призначення експертизи, де було зазначено, що автомобіль ЗАЗ Ланос р/н НОМЕР_2 виїхав на вказане перехрестя на заборонений сигнал світлофора, водій автомобіля Форд Фієста р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем шляхом застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху та відповідно до якого причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в наведених умовах дорожнього руху, слід вважати невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ Ланос р/н НОМЕР_2 ОСОБА_13 технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху України, зазначених в питанні № 2, суд першої інсанції не взяв до уваги та зазначив, що він не може бути покладений в основу для виправдувального вироку.
Із вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд, оскільки зазначений висновок побудований на версії сторони захисту про те, що саме потерпілий, а не обвинувачений виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора. Разом з тим вказана версія подій спростовується іншими доказами в провадженні, наведеними вище, в тому числі і показами свідків, які судом покладено в основу свого рішення з наведенням мотивів цього.

Пояснення свідків в суді першої інстанції в цілому узгоджуються між собою та з поясненнями потерпілого в тому числі й з іншими доказами у справі. Тому судом було покладено в основу свого рішення саме висновки експерта від 17.05.2017 №273/17-25, які здійснення на підставі вихідних даних з пояснень вказаних осіб, та не було взято до уваги експертний висновок від 12.08.2019 №1029/19-25, побудований на версії сторони захисту про причини та обставини дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому доводи сторони захисту про неправдивість пояснень як потерпілого, так і свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , їх фальсифікацію як доказів з огляду, за його ствердженням, на їх відсутність на місці події на час встановлення свідків даної пригоди працівниками поліції, їх з`явлення через декілька тижнів, істотні суперечності та відверті невідповідності фактичним обставинам ДТП в їх показах, їх спростування показами свідка ОСОБА_14 , є лише версією сторони захисту щодо допустимості вказаних доказів, яка побудована на деталях пояснень вказаних свідків, які самі по собі не свідчать про неправдивість даних пояснень щодо основних обставин, а саме щодо руху автомобілів потерпілого та обвинуваченого по перехрестю, виїзду саме на перехрестя на забороняючий сигнал світлофору. При цьому пояснення свідків щодо причин таких дій обвинуваченого (наприклад, можливого засліплення сонцем), щодо можливої швидкості його руху, поведінки його та свідка ОСОБА_14 після зіткнення, тощо, не є настільки істотними для встановлення фактичних обставин справи, і головне для доведеності факту виїзду саме обвинуваченого на перехрестя на червоний сигнал світлофора. Зазначені в апеляційній скарзі розбіжності в показах свідків, допитаних судом, не можуть бути підставою для ствердження щодо неправильного встановлення як органом досудового розслідування, так і судом фактичних обставин, і як наслідок цього помилковості висновки суду щодо винуватості ОСОБА_14 у вчинення даного правопорушення.

При цьому, стверджуючи про те, що пояснення зазначених вище свідків як щодо їх перебування на місці ДТП, так і щодо її обставин, спростовуються поясненнями безпосереднього свідка ОСОБА_11 , яка була пасажиром автомобіля під керуванням обвинуваченого, які безпідставно, на його думку, не були взяті до уваги судом першої інстанції, апелянт не звертає належної уваги на той факт, що вказаний свідок це дружина обвинуваченого, вона є заінтересованою особою в результатах розгляду даного провадження, а тому до її показів необхідно відноситися критично, що і було здійснено судом.

Що ж стосується доводів захисника про сумнівність з`явлення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в даному кримінальному провадженні через досить тривалий час після події ДТП, то слід зазначити, що з матеріалів провадження вбачається факт звернення потерпілого в засоби масової інформації через мережу Інтернет для встановлення можливих свідків даної події, в результаті якого зазначені свідки і були встановленні. Не довіряти вказаній інформації у суду підстав немає. При цьому пояснення апелянта про те, що вказані обставини спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_11 про те, що безпосередньо після ДТП вона не змогла знайти будь-яких свідків події, не можуть бути взяті до уваги з наведених вище підстав щодо упередженості даного свідка.

Такі показання про відомі їм обставини ДТП дані свідки надали безпосередньо і під час судового розгляду провадження, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень. Підстав не довіряти показанням даних свідків у суду першої інстанції не було, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Аналіз пояснень даних свідків, наведених в апеляційній скарзі захисника, про можливу швидкість руху автомобілів та висновку свідків про причини проїзду ОСОБА_14 на червоний сингал світлофора у зв`язку із можливим засліпленням сонцем, що на його думку не відповідає дійсності та є лише припущенням захисника, а показання свідків щодо можливої швидкості автомобілів є їх особистим суб`єктивним сприйняттям навколишнього світу, проте такі пояснення не спростовують пояснень щодо проїзду ОСОБА_10 перехрестя на червоний сигнал світлофора.

Ті неточності та неповнота в показаннях свідків, викладених у вироку суду, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, не є суттєвими розбіжностями в показаннях даних свідків та не спростовують їх однозначних показів про виїзд ОСОБА_10 на перехрестя на червоне світло та висновку суду порушення ним саме обвинуваченим правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду.

З огляду на зазначені обставини вимоги захисника ОСОБА_7 про вирішення питання про притягнення свідків до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, надані суду та органу досудового розслідування є безпідставними та не відповідають обставинам, встановленим в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Крім того слід зазначити, що захисник просив скасувати вирок суду, виправдати ОСОБА_10 , а кримінальне провадження закрити мотивуючи таке прохання необхідністю фактично надання іншої оцінки показанням вказаних свідків, оскільки посилався на однобічність та неповноту дослідження доказів та неповне викладення їх показань, при цьому клопотань про безпосереднє дослідження доказів апеляційним судом та про виклик вказаних свідків до апеляційного суду не заявляв, що позбавляє апеляційний суд, враховуючи положення ст. 23 КПК України, такої можливості щодо надання іншої оцінки вказаним доказам ніж оцінка, надана судом першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, усі надані сторонами докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_10 винним у вчиненні правопорушення за ч1. ст. 286 КК України та закрив кримінальне провадження у зв`язку із смертю засудженого. І підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_10 апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 з огляду на наступні обставини.

Судом цивільний позов потерпілого було задоволено частково, та враховуючи, що під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений помер, і судовий розгляд було продовжено за заявою спадкоємців та захисників з метою реабілітації померлого, відповідно до положень ЦК України було визначено, що відшкодування моральної шкоди та витрати потерпілого на правову допомогу повинно бути стягнуто зі спадкоємців померлого обвинуваченого.

Так, відповідно до положень ЦК України моральна шкода, завдана потерпілому, відшкодовується заподіювачем шкоди або в разі його смерті, спадкоємцями винуватця.

Пи цьому відповідно до положень цивільного законодавства та судової практики під час визначення розміру заподіяної моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування потерпілому, суд визначає її розмір залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, що потерпілому внаслідок ДТП була заподіяна шкода здоров`ю за критерієм довготривалого розладу, що пов`язане з тривалим лікуванням та відновлювальним періодом, потребують значних моральних втрат для відновлення нормального способу життя.

Враховуючи наведене та те, що на час судового розгляду спадкоємицями обвинуваченого були його дружина ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_12 , судом зазначені особи були визнані цивільними відповідачами по даному позову та на користь потерпілого з вказаних осіб було в солідарному порядку стягнуто 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а також в рівних частках витрати на правову допомогу по 4500 грн з кожної.

Однак судом не було взято до уваги, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, долученого до матеріалів провадження (т. 1 а.п. 239), на момент ухвалення вироку та вирішення цивільного позову єдиною спадкоємицею після смерті обвинуваченого ОСОБА_10 стала його дружина ОСОБА_11 , оскільки дочка ОСОБА_12 відмовилася від спадщини на користь матері. Тому належним відповідачем по даному цивільному позову є лише ОСОБА_11 , і стягнення відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу потерпілому повинно бути здійснено саме з вказаної особи.

З огляду на викладене вирок суду в цій частині не можи залишатися в силі та підлягає скасуванню у зв`язку з направильним застосуванням норм матеріального права та порушення вмог кримінального процесуального закону, а саме положеньст.ст. 128, 129 КПК України щодо вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, з постановленням в цій частині нового рішення, яким цивільний позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення із правонаступника померлого обвинуваченого - ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та 9900 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Що ж тосується апеляційних доводів про необгрунтованість висновків суду про стягнення зазначеного відшкодування, то вони не знайшли свого підтвердження, оскільки потерпілому кримінальним правопорушенням безумовно було завдано моральної шкоди з огляду на тілесні ушкодження та пошкодження його майна, моральні та психологічні переживання у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого та наслідками таких його дій, що безумовно підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті в сумі, визначеній судом. При цьому сума відшкодування моральної шкоди є цілком відповідною та обгрунтованою, а розмір вішкодування витрат потерпілого на правову допомогу підтверджено наданими ним документами, наявними в матеріалах провадження.

В решті вирок суду є законним та обгрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 08 листопада 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким цивільний позов задовольнити частково, стягнути із правонаступника померлого обвинуваченого - ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та 9900 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: