Постанова

іменем України
12 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 326/352/17
провадження № 51-445км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вироки Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року та Запорізького апеляційного суду від 4 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно з ст. 89 КК, судимості не має
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього певні обов`язки.
Згідно з вироком суду на початку березня 2016 року, ОСОБА_7 при невстановлених досудовим слідством обставинах зустрівся за місцем свого мешкання ( АДРЕСА_1 ), з невстановленою особою, у якої незаконно безоплатно придбав: автомат «Калашникова» зразка 1974 року (АКС-74У), калібру 5.45 х 39 мм; 46 військових патронів калібру 5.45 х 39 мм, зразка 1974 року; корпус бойової ручної осколкової наступальної гранати РГН промислового виготовлення із зарядом вибухової речовини бризантної дії А-ІХ-І (гексоген), вагою 90 г.; бойову реактивну протитанкову гранату РПГ-22 промислового виготовлення із зарядом вибухової речовини бризантної дії окфол, які став незаконно зберігати за своїм місцем мешкання без передбаченого на те дозволу.
Крім того, 6 березня 2016 року ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши на міст вищезазначеного населеного пункту, що по вул. Перегудова, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї автомату «Калашникова», здійснив приблизно 5 пострілів у напрямку буд. АДРЕСА_2 , в якому знаходились власник будинку ОСОБА_8 та його родина, у результаті чого було пошкоджено майно потерпілого на загальну суму 120 грн.
Апеляційний суд ухвалою від 21 вересня 2017 року залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду без зміни.
Постановою Верховного Суду від 12 червня 2018 року частково задоволено касаційну скаргу прокурора, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Запорізького апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу прокурора, вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року скасовано в частині призначеного покарання. Призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 263 КК на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись наістотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку захисника, в діях засудженого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК. При цьому, суд під час розгляду кримінального провадження безпідставно визнав недоцільним дослідження доказів, з огляду на те, що засуджений фактично заперечував обставини вчинення ним хуліганських дії.

Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірки до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом з цим, зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що останній не погоджуючись з судовими рішеннями просить їх скасувати в повному обсязі, проте не оспорює факт вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, а лише заперечує вчинення ОСОБА_7 хуліганських дій.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право в разі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається зі звукозапису та журналу судового засідання від 31 травня 2017 року, під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 , в присутності захисника ОСОБА_9 , на запитання головуючого-судді пояснив, що матеріали досудового розслідування йому було відкрито, копію обвинувального акта, реєстру досудового розслідування, пам`ятку про права та обов`язки він отримав, йому все зрозуміло та додаткових роз`яснень не потрібно. Відводів учасниками судового розгляду заявлено не було.
Після оголошення прокурором короткого змісту обвинувального акту, що не заперечувалось ні засудженим, ні його захисником у судовому засіданні, судом було роз`яснено ОСОБА_7 суть висунутого обвинувачення, на що, останній показав, що обвинувачення йому зрозуміле та він визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті й бажає надавати показання.
Судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК, і ОСОБА_7 та його захисник, добровільно погодилися на визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Про добровільність позиції засудженого додатково свідчить те, що вирок суду ні він, ні його захисник не оскаржували, у тому числі з підстав недотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими ним та проаналізованими показаннями самого засудженого, котрий у суді зазначив, що йому зрозуміло, в чому він обвинувачується, погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та визнав вину в повному обсязі.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, здійснив приблизно п`ять пострілів з вогнепальної зброї автомату системи «Калашникова», в напрямку буд. АДРЕСА_2 , в якому знаходився власник будинку ОСОБА_8 з родиною. В результаті хуліганських дій засудженого було пошкоджено майно, належне потерпілому скло віконного отвору та стіни будинку.

При цьому, будучи допитаним в суді першої інстанції, засуджений послідовно пояснив всі обставини вчинення ним злочинів та зазначив, що у скоєному він щиро розкаюється. Зокрема, засуджений показав, що перебуваючи на мосту та знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, він здійснив п`ять пострілів у напрямку будинку, що знаходиться по вул. Шевченко, в результаті чого було пошкоджено майно потерпілого.
Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК, як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу; а також, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї,суд кваліфікував правильно.
Апеляційний суд, переглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, погодився з кваліфікацією дій ОСОБА_7 та зазначив, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих злочинів є вмотивованими і обґрунтованими, вони підтверджуються сукупністю частково досліджених доказів та сторонами не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, є необґрунтованими, виходячи з нижченаведеного.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим та іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені засудженому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання на підставі вимог ст. 75 КК.
Постановою Верховного Суду було скасовано рішення апеляційного суду, яким вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни. При цьому суд зазначив, що відмовляючи прокурору у задоволенні його апеляційної скарги, суд не навів мотивів, з яких визнав її необґрунтованою, та погодившись з рішенням місцевого суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання в достатній мірі не врахував підвищеної суспільної небезпеки вчиненого діяння, того, що ОСОБА_7 вчинив злочини, пов`язані з незаконним обігом вогнепальної зброї та її застосуванням у громадському місці.
Відповідно до положень ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для апеляційної інстанції при новому розгляді. При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, апеляційний суд, ухвалюючи свій вирок, керувався саме наведеними вимогами кримінального процесуального закону.
При цьому, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, особу засудженого (який згідно з ст. 89 КК, судимості не має, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, працює, за місцем проживанням та роботи характеризується позитивно), наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття у вчиненні злочинів, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданого збитку) та вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючої покарання обставиною, апеляційний суд погодився з призначеним ОСОБА_7 остаточним покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Разом із цим, ретельно перевіривши доводи прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети покарання без ізоляції засудженого від суспільства і визнав рішення місцевого суду про застосування ст. 75 КК неправильним.
Так, суд зазначив, що рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є невмотивованим, оскільки місцевий суд фактично не врахував всіх обставин провадження, не звернув уваги на те, що вчиненні злочини є тяжкими, крім того, один із них вчинено у стані алкогольного сп`яніння, та лише формально перелічив загальні засади призначення покарання, проте не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування ОСОБА_7 реального покарання.
За наведених вище обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
Вважати призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання таким, що за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість, колегія суддів підстав не має.
Крім того, при ухваленні вироку апеляційний суд, дотримуючись приписів ст. 439 КПК, виконав обов`язкові для нього вказівки суду касаційної інстанції, який у цьому провадженні визнав неправильним застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, з якими вона погоджується. Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 407, 420 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не встановила, а тому вважає, що в задоволенні касаційної скарги захисника слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вироки Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року та Запорізького апеляційного суду від 4 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3