ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5081/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/129/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12

представника потерпілих - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року, -

Встановила:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 22.01.2013 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України повернуто прокурору Тернопільської місцевої прокуратури.

В апеляційних скаргах:

- потерпілі просять вказану ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої доводи мотивують тим, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, у ньому викладені усі фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, а судом він повернений з надуманих підстав.

Вказують, що не зазначення анкетних даних потерпілих та місце їх народження в обвинувальному акті не є перешкодою для призначення судового розгляду.

- прокурор просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказані вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, а у ньому викладені усі фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими.

Крім того, повертаючи обвинувальний акт прокурору, судом залишено поза увагою, що у ньому чітко вказано розмір шкоди завданої кожному потерпілому.

У запереченні обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Свої доводи мотивує тим, що у даному обвинувальному акті, в порушення вимог КПК України: конкретно не викладено формулювання обвинувачення та не визначено загальної підсумкової правової кваліфікації кримінальних правопорушень; не зазначено громадянства та місце народження потерпілих; не зазначено конкретного розміру шкоди і збитків кожному окремому потерпілому та в чому дана шкода полягає, що в свою чергу виключає можливість здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення в частині розуміння розміру заподіяних збитків кожному потерпілому і можливість встановлення наявності кримінального злочину в діях обвинуваченого, що судом вірно встановлено та достатньо обгрунтовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають рішення суду законним і обґрунтованим, потерпілих та їх представника, що підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, що просить задовольнити його апеляцію, з мотивів викладених у ній, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, до провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Так, ч.1 ст.291 КПК України встановлено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції виходив з того, що він не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості, які прокурор вважає встановленими, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейським Судом з прав людини сформулювано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Крім того, суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі«Пелісьє та Сассі проти Франції»№25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94,п.58;рішення від20.04.2006р.у справі «І ОСОБА_9 та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47)

Частиною 1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій виcунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Виходячи з цих положень як вітчизняного, так і європейського законодавства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що в порушення вказаних вимог не вказано ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України (в редакції Закону України №2341-III від 05 квітня 2001 року), у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та відсутнє чітке формулювання обвинувачення.

Також, як вбачається з обвинувального акту, у ньому зазначено перелік потерпілих та загальну суму завданих збитків, тобто не конкретизовано на яку конкретно суму кожному із потерпілих було завдано збитки та у чому саме вони полягають.

Отже, судом вірно зазначено невідповідність обвинувального акта вимогам п.3,7 ч.2 ст.291 КПК України, а саме відсутність розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням кожному із потерпілих, що є грубим порушенням вимог КПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлена відсутність чіткого формулювання обвинувачення та конкретної правової кваліфікації дій, які інкримінують ОСОБА_7 , суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовку до нього.

При цьому, встановлення під час підготовчого судового засідання відсутності викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті та формулювання обвинувачення, про що зазначив суд першої інстанції не є дослідженням та оцінкою доказів у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000007 від 22.01.2013 року про обвинувачення ОСОБА_7 складений з порушенням вимог ст.291 КПК України, що у рішенні належно мотивовано, а тому підстав для скасування ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року, про що ставлять питання апелянти у своїх скаргах, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року якою обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України повернуто прокурору Тернопільської місцевої прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам КПК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді