Справа № 308/5795/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 09.01.2019 за ч.4 ст.191 КК України, про застосування відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, погоджене прокурором у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 09.01.2019 за ч.4 ст.191 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Клопотання мотивовано тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019 за №0000001.

В клопотанні вказано, що як встановлено досудовим розслідуванням: ОСОБА_5 , обіймаючи з 25.06.2018 посаду начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса (надалі БУВР р.Тиса), на підставі наказу голови Державного агентства водних ресурсів України №144-ос від 22.06.2018, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою даної державної неприбуткової організації як юридичної особи публічного права, яка відповідно до п.3 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996 від 16.07.99 року (далі Закон № 996) є відповідальною за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, на яку, згідно п.6 ст.8, п.8 ст.9 Закону №996, покладено обов`язок створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечення неухильного виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів; а також покладено відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, недостовірність відображених у них даних; та згідно п.п.5, 9 підписаного ним контракту №7 із Державним агентством водних ресурсів України від 25.06.2018, будучи уповноваженим на здійснення поточного (оперативного) керівництва організацією, організацію її виробнично - господарської, соціально-побутової та іншої діяльності, забезпечення виконання організацією завдань, передбачених законодавством, положенням про організацію та цим контрактом, а також маючи право: діяти від імені організації, представляти її інтереси на підприємствах, в установах, та організаціях; укладати від імені організації правочини відповідно до законодавства; розпоряджатись коштами організації в межах обсягів, затверджених кошторисом, та в порядку, визначеному законодавством; видавати у межах своєї компетенції накази, доручення, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників організації, - в період з 13.12.2018 - 29.12.2018 року став на шлях вчинення умисного злочину проти власності, який в розумінні ст.45 КК України віднесений до корупційних, та за попередньою змовою із службовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Доміон Авто Груп», діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, грубо ігноруючи принципами здійснення закупівель, визначеними ст.3 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо добросовісної конкуренція серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій, запобіганні корупційним діям і зловживанням, розтратив бюджетні кошти в сумі 358192 гривень на користь ТОВ «Доміон Авто Груп», шляхом придбання у вказаного товариства сідельного тягача для транспортування напівпричіпа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тон для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 за бюджетні кошти за завищеною ринковою вартість, при наступних обставинах.
Слідчий зазначає, що в ІІІ кварталі 2018 року, Державним агентством водних ресурсів України, прийнято рішення про виділення Басейновому управлінню водних ресурсів річки Тиса коштів на придбання важковагової автотранспортної техніки сідельного тягача, очікуваною вартістю 1050000 гривень, яке включено до кошторису по БУВР Тиси на 2018 рік. Протягом жовтня 2018 року тендерним комітетом БУВР Тиса із застосуванням електронної системи «Прозоро» двічі оприлюднені оголошення про проведення відкритих торгів за №UA-2018-10-03-001354-с від 03.10.2018 та за №UA-2018-10-22-000653-с від 22.10.2018 з «2018 рік. Відкриті торги. Сідельний тягач для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки» (ДК 021:2015:34138000-3 Автотягачі)», очікуваною вартістю 1050000 гривень. Однак, у зв`язку із відсутність поданих пропозицій тендерним комітетом БУВР Тиса відповідно до пункту 4 частини 2 статті 35 Закону України «Про публічні закупівлі» вирішено застосувати переговорну процедуру закупівлі.

В клопотанні вказано, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, скориставшись застосуванням тендерним комітетом, очолюваної ним бюджетної організації, переговорної процедури щодо закупівлі за бюджетні кошти сідельного тягача для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки» (ДК 021:2015:34138000-3 Автотягачі)», достовірно знаючи про граничну суму коштів виділених з державного бюджету для вказаних цілей в розмірі 1050000 гривень, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та місці 13 грудня 2018 року вступив у попередню злочинну змову із службовими особами ТОВ «Доміон Авто Груп». Зокрема, 13.12.2018 ОСОБА_5 , обіймаючи посаду начальника БУВР Тиси, діючи у попередній змові із службовими особами ТОВ «Доміон Авто Груп», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, підписав лист за №01-19/1330 адресований директору даного товариства ОСОБА_8 , в якому запропонував вказаному товариству взяти участь у проведенні переговорів щодо можливості продажу автотранспортної техніки «сідельного тягача для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки», при цьому для унеможливлення можливої конкуренції, іншим суб`єктам господарської діяльності відповідні листи не надсилав. В той же час, в даному листі ОСОБА_5 запропонував ТОВ «Доміон Авто Груп» подати тендерні пропозиції до 17.12.2018. На наступний день, тобто 14.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Доміон Авто Груп» за підписом директора ОСОБА_8 подано до БУВР Тиси для розгляду документи тендерної пропозиції, відповідно до яких вказане товариство запропонувало продати сідельний тягач для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 , 2008 року випуску, при цьому для підтвердження походження вказаного транспортного засобу, надано копію договору поставки транспортних засобів №251 від 13.12.2018, укладеного між ТОВ «Доміон Авто Груп» (покупець) та «Autodoprava Honz s.r.o» (продавець), відповідно до умов якого продавець продає покупцю транспортні засоби легкові та вантажні автомобілі, причепи, напівпричепи в асортименті та кількості відповідно до додатків або рахунок фактури, в той же час специфікацію та ціну на автомобілі надано не було. Цього ж дня, 14.12.2018 о 09 годині в кабінеті №205 Басейнового управління річки Тиса, що за адресою м.Ужгород, Словянська набережна, 5, між ОСОБА_5 та директором ТОВ «Доміон Авто Груп» ОСОБА_8 проведено переговори, за результатами яких погоджено придбання БУВР Тиса в Товариства з обмеженою відповідальністю «Доміон Авто Груп» сідельного тягача для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 , 2008 року випуску за ціною 1050000 гривень, при цьому на час проведення таких переговорів зазначений автомобіль на території України ввезений не був, не пройшов процедуру розмитнення, а також не пройшов сертифікацію.

В клопотанні вказано, що в подальшому, 26.12.2018 у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , знаходячись у в приміщенні Басейнового управління річки Тиса, що за адресою м.Ужгород, Словянська набережна, 5, діючи у попередній змові із службовими особами ТОВ «Доміон Авто Груп», реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння бюджетними коштами, шляхом придбання у даного Товариства сідельного тягача за значно завищеною вартістю, будучи службовою особою уповноваженою на укладення від імені БУВР річки Тиса правочинів та на розпорядження коштами даної організації в межах обсягів, затверджених кошторисом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і те, що згідно митної декларації №UA305140/2018/010959 від 22.12.2018, ТОВ «Доміон Авто Груп» ввезено на територію України та розмитнено сідельний тягач для перевезення напівпричепів марки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 , 2008 року випуску загальна вартість якого склала 269 605,72 гривень, в тому числі із всіма обов`язковими митними платежами, зловживаючи своїм службовими становищем, умисно, всупереч принципами здійснення закупівель, закріплених в ст.3 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо добросовісної конкуренція серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій, запобіганні корупційним діям і зловживанням, підписав від імені Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса (покупець) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Доміон Авто Груп» (продавець) договір №2-12/2018 ВТ купівлі-продажу сідельного тягача для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T номер шасі YV2AS50D58A67305 (ДК 021:2015: 34138000-3 Автотягачі). Відповідно до умов даного договору БУВР річки Тиса придбало за бюджетні кошти в ТОВ «Доміон Авто Груп» сідельний тягач для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 , за ціною 1050000 гривень, в той же час, ринкова вартість вказаного транспортного засобу, відповідно до висновку експерта №13/76 від 02.08.2019 станом на 27.12.2018 становила 691808 гривень. В подальшому, цього ж дня, 26.12.2018 на підставі підписаного ОСОБА_5 договору купівлі продажу, згідно платіжного доручення №922 із розрахункового рахунку БУВР Тиси, відкритого в Державній казначейській службі України №8512 (МФО 820172) перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Авто Доміон Груп», відкрити в АТ «УкрсибБанк» № НОМЕР_2 (МФО 351005) бюджетні кошти в сумі 1050000 гривень, як оплату вартості сідельного тягач для транспортування напівпричепа ваговоза вантажопідйомністю до 40 тонн для перевезення будівельної техніки VOLVO FH 13520 64 T, номер шасі НОМЕР_1 .

Слідчий вказує, що внаслідок дій ОСОБА_5 за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Доміон Авто Груп» із державного бюджету незаконно, як оплату завищеної вартості, приданого транспортного засобу, вилучено на користь ТОВ «Доміон Авто Груп»» бюджетні кошти на загальну суму згідно висновку судової економічної експертизи №14/39 від 19.11.2019 - 358191,07 гривень, чим самим завдано державі матеріальних збитків у великому розмірі, так як вказана сума в 250 разів і більше перевищує встановлений на 2018 рік неоподаткований мінімум доходів громадян (881 грн).

Як вказано у клопотанні 13 січня 2020 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ч.4 ст.191 КК України, тобто розтрата та заволодіння чужим майном, шляхом зловживанням службовою особою своїм службовим становищем, вчинена за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі.

Обставини викладені в повідомленні про підозру ОСОБА_5 підтверджуються: листом із центра громадського моніторингу та досліджень в якому вказано, що шляхом співставлення цін на аналогічні товари за аналогічними технічними характеристиками ними було встановлено, що ціна на аналогічний автомобіль складає від 500 000 до 900 000 гривень; протоколом тимчасового доступу до речей і документів: протоколом переговорів щодо закупівлі від 14.12.2018; тендерною пропозицією від 14.12.2018; договором купівлі-продажу № 2-12/2018 ВТ від 26.12.2018; додатком до договору-купівлі продажу (специфікація); карткою рахунком № 6811 за грудень 2018;карткою рахунком № 361 за грудень 2018; карткою рахунком № 281 за грудень 2018; карткою рахунком № 702 за грудень 2018; платіжним дорученням № 922 від 26.12.2018; актом прийому-передачі транспортного засобу від 26.12.2018; рахунком фактурою від 22.12.2018; формою МД-2; протоколом огляду місця події від 24.07.2019; висновком експерта № 13/76 від 08.08.2019; висновком експерта № 14/39 від 19.11.2019; та іншими матеріалами кримінального провадження.

В клопотанні вказано, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років та конфіскація майна, розмір матеріального збитку державі становить 358191,07 гривень.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_5 стороною обвинувачення обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, його протиправними діями завдано державі матеріальної шкоди в розмірі 358191,07 гривень, на протязі пів року обіймав посаду начальника Бесейнового управління водних ресурсів річки Тиса, а тому має сталі соціальні зв`язки в органах державної влади і місцевого самоврядування Закарпатської області, в сукупності дані обставини дають органу досудового розслідування підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 особисто, чи шляхом використання своїх зв`язків може і незаконно впливати на свідків, експертів з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань в суді під час судового розгляду. В клопотанні вказано, що з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, обставини вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.

В клопотанні також вказано, що при визначенні альтернативи внесення застави слід врахувати розмір матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням державі в сумі 358191,07 гривень, майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , його соціальні звязки, розмір отриманих доходів за 2018 рік, згідно поданої декларації.

Взявши до уваги зазначені вище обставини, приходжу до висновку, про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, а тому керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить: застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб. Окрім того слідчий вказує, що враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та беручи до уваги про розмір матеріальної шкоди завданої державі в сумі 358191,07 гривень, а тому орган досудового розслідування приходить до висновку, що застава у зазначених в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків, враховуючи аб. 4 ст. 182 КПК України, прошу слідчого суддю призначити заставу не менше розміру завданих матеріальних збитків (358191,07 гривень).

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисники підозрюваного у судовому засіданні просили врахувати особу підозрюваного, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, просили відмовити в задоволенні вказаного клопотання, оскільки таке клопотання є необґрунтованим, просили обрати запобіжний захід у виді особистого зобовязання. Вказували на необґрунтованість пред`явленої підозри, за ознаками злочину за ч.4 ст.191 КК України. Підозрюваний підтримав думку захисників.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу поданого клопотання, підозрюваного та його захисників, приходжу до наступного висновку.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019 за №0000001.

Орган досудового розслідування при зверненні до слідчого судді із даним клопотанням вказує на те, що з врахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні передбаченому ч.4 ст.191 КК України, вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Оскільки, такий запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду. Також слідчий, при визначенні альтернативи внесення застави з врахуванням розміру матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням державі в сумі 358191,07 гривень, майновий стан підозрюваного ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, розмір отриманих доходів за 2018 рік, згідно поданої декларації, просив слідчого суддю призначити заставу не менше розміру завданих матеріальних збитків (358191,07 гривень).

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Відповідно до наявних у матеріалах клопотання доказів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ч.4 ст.191 КК України, повідомлення про підозру у вказаному, останньому вручено 13 січня 2020 року, так матеріали клопотання містять її копію.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються: листом із центра громадського моніторингу та досліджень в якому вказано, що шляхом співставлення цін на аналогічні товари за аналогічними технічними характеристиками ними було встановлено, що ціна на аналогічний автомобіль складає від 500 000 до 900 000 гривень; протоколом тимчасового доступу до речей і документів: протоколом переговорів щодо закупівлі від 14.12.2018; тендерною пропозицією від 14.12.2018; договором купівлі-продажу № 2-12/2018 ВТ від 26.12.2018; додатком до договору-купівлі продажу (специфікація); карткою рахунком № 6811 за грудень 2018; карткою рахунком № 361 за грудень 2018; карткою рахунком № 281 за грудень 2018; карткою рахунком № 702 за грудень 2018; платіжним дорученням № 922 від 26.12.2018; актом прийому-передачі транспортного засобу від 26.12.2018; рахунком фактурою від 22.12.2018; формою МД-2; протоколом огляду місця події від 24.07.2019; висновком експерта № 13/76 від 08.08.2019; висновком експерта № 14/39 від 19.11.2019; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно з висновком експерта № 14/39 від 19.11.2019 експертом документально підтверджено придбання БУВР р.Тиса сідельного тягача за завищеною ціною у грудні 2018 року.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість підозри.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчий суддя, вважаючи достатніми докази можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, та про наявність обґрунтованої підозри, не вирішує при цьому питання про доведеність його вини та остаточність кваліфікації його дій, що є наступними стадіями кримінального процесу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

А тому слідчий суддя не погоджується із запереченнями сторони захисту в цій частині та з твердженням сторони захисту про необхідність кваліфікації за іншою частиною статті.

Санкція ч.4 ст.191 КК України, що інкримінується ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відповідно до ст. 12 КК України та примітки ст. 45 КК України, вказаний злочин є тяжкими корупційним правопорушенням.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_5 ..

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя приходить до висновку, що враховуючи довгий час протягом якого підозрюваний займав посаду начальника Управління. Ці посади наділяли і наділяють його певними організаційно-розпорядчими і адміністративними функціями, в тому числі по відношенню до інших працівників управління, а враховуючи тривалий час роботи в цій установі, ризик впливу на свідків обумовлюється також можливим авторитетом підозрюваного для інших осіб. Отримані під час спільної праці дружні, приятельські стосунки, або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету, мають зазвичай тривалий характер і формують сталі соціальні зв`язки.

Слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту про те, що ризики, зазначені в клопотанні спростовується обізнаністю ОСОБА_5 про існування даного кримінального провадження, за час якого він жодного разу не ухилявся від слідства, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_5 було вручено лише 13 січня 2020 року, а тому попередня належна процесуальна поведінка до вручення повідомлення про підозру не спростовує зазначених ризиків.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та свідоцтвами про народження дитини, тобто має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має позитивні характеристики по місцю роботи, враховує слідчий суддя також стан його здоров`я згідно наданих стороною захисту медичних документів.

Твердження сторони обвинувачення про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні особливо тяжкого злочину також є необгрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно підохрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити. Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, оскільки він зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019 за №0000001 за ч.4 ст.191 КК України, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб відмовити.

Застосувати до підозрюваного, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби: з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, без застосуванням електронних засобів контролю.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати місце свого постійного проживання з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1