Справа № 462/7726/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/582/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 115 КК України на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13.05.2020, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 11 липня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а в разі залишення міри запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави. Вважає вказану ухвалу суду незаконною.

Апелянт покликається, що прокурором було подано 12.05.2020 клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, а ухвалою суду першої інстанції дане клопотання було задоволено. Однак з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України: клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

22 квітня в газеті «Голос України» опубліковано Закон України від 13 квітня 2020 року № 558-ІХ «Про внесення зміни до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО -19)». Цей Закон згідно з його п. 2 набуває чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення абз. 10 п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК в редакції Закону за своїм змістом мають імперативний характер та зобов`язує прокурора/слідчого за погодженням із прокурором під час досудового розслідування та під час судового розгляду подавати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Положення щодо терміну подання клопотання про продовження строку тримання під вартою набула чинності через 10 днів з дня набуття чинності Законом (тобто з 3 травня 2020 року).

Таким чином на день розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою вже діяли вищезазначені зміни, а відтак сторона обвинувачення повинна була звернутись до суду із вказаним клопотанням не пізніше 4 травня 2020 р. Проте таке клопотання було подано прокурором в судовому засіданні лише 12.05.2020 року. Тобто дана ухвала є незаконною. Винесена з порушенням права ОСОБА_7 на справедливий суд. При цьому судом було прийнято до уваги лише важкість кримінального правопорушення, який інкриміновано, а порушення стороною обвинувачення порядку подання клопотання про продовження запобіжного заходу залишилось без належного реагування. Прокурор в суді першої інстанції не довів, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Суддя першої інстанції мотивував свою ухвалу про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому судом враховано, що обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, зокрема і за злочин проти життя та здоров`я особи, і знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, що свідчить про існування ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів, враховуючи, що обвинувачений не працює, неодружений, що свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, що вказує на існування ризику його ухилення від явки до суду, а також, те, що на даний час не дослідженні до кінця всі докази (непроведений одночасний допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у показах яких є розбіжності), що свідчить про існування ризику тиску на них з боку обвинуваченого, і тому, суд прийшов до переконання, що продовжують існувати достатні підстави для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Судом першої інстанції було враховано те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, а тому не визначив розмір застави у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у злочині проти життя, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Судом першої інстанції належним чином обґрунтовано підстави наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Відтак є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про те, що клопотання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, подане прокурором у супереч чинного законодавства на момент подачі клопотання, про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, були предметом розгляду в суді першої інстанції і колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що дана підстава не може слугувати обґрунтуванням для відмови у задоволені вказаного клопотання. Крім того судом першої інстанції розглядалось і питання щодо визначення розміру застави, однак вірно було зазначено, що у разі вчинення злочину, який спричинив загибель людини, застава не визначається у відповідності до вимог ч.4 ст. 183 КПК України.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 правову кваліфікацію кримінального правопорушення, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися, обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною,обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 11 липня 2020 року включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: