ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/201/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України

04 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, без місця реєстрації, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
засудженого вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27.01.2014 року за ч.3 ст.187 КК України та з врахуванням вироку апеляційного суду Херсонської області від 07.05.2014 року на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, початок строку 16.10.2013 року, кінець строку 25.03.2020 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що він раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину та знову вчинив злочин, за який зараз відбуває покарання. За час відбування покарання десять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, одне стягнення на сьогодні є діючим. Адміністрацією установи заохочувався п`ять разів. На сьогодні не працевлаштований, роботи по благоустрою установи виконує, але під контролем. У громадському житті відділення участь не приймає, підтримує соціальні зв`язки.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , не погоджуючись з рішення суду просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування своїх доводів указує, що судом не було дотримано вимоги ст.81 КК України і належним чином невмотивовано прийняте рішення. Посилаючись на вимоги ст.6 КВК України, захисник зазначає, що виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки і роз`яснення вказаної норми закону знайшло вираження в поведінці засудженого, який має значну кількість заохочень за значний період відбування покарання. Також враховуючи характеристику засудженого, зазначає, що ОСОБА_8 є ресоціалізованою особою, тобто готовий до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, готовий дотримуватися норм чинного законодавства.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в ДУ «Північна виправна колонія №90» засуджений ОСОБА_8 десять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання, останнє застосовне стягнення є діючим, має п`ять заохочень. На виробництві установи не працевлаштований, на заходи виховного впливу реагує, але несвоєчасно, скритний, роботи по благоустрою установи виконує, але під контролем, у громадському житті відділення участі не приймає.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не приймає до уваги твердження захисника ОСОБА_7 про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

30.11.2017 року комісією установи ОСОБА_8 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а 27.06.2018 року йому також відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не став на шлях виправлення, і це не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Посилання захисника на те, що засуджений ОСОБА_8 довів готовність до самокерованої правослухняної поведінки та є ресоціалізованою особою, є непереконливими та не доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого в цілому за весь час відбування покарання, який будучи раніше судимим за вчинення особливо тяжкого злочину, звільнившись 29.03.2013 року з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який зараз відбуває покарання, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Згідно наданої характеристики з установи виконання покарань та довідки про заохочення та стягнення, в особистості засудженого ОСОБА_8 відсутній процес позитивних змін, що свідчило б про його виправлення. Кількість стягнень переважає над кількістю заохочень, останнє стягнення від 24.06.2019 року є діючим, засуджений роботи з благоустрою виконує під контролем, не працевлаштований, тобто його ставлення до праці не є сумлінним. До адміністрації установи виконання покарань засуджений не щирий, несвоєчасно робить висновки на заходи виховного впливу відносно нього, про що свідчить значна кількість стягнень за порушення встановленого порядку відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності, спростовують доводи захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника про задоволення клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3