Справа №341/359/20
Провадження № 1-кп/345/219/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.03.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді: ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №1 клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданому у кримінальному провадженні №0000330 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2, 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

11.03.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній може переховуватися від суду; знищити чи спотворити решту товарно-матеріальних цінностей, які він після вчинення злочинів сховав у невстановленому слідством місці; вчинити інше кримінальне правопорушення; з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих і свідків. Посилаючись на вказані обставини, прокурор вважав за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явились, подали суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їхньої участі.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати відносно нього більш мякий запобіжний захід.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, так як ОСОБА_4 являється неповнолітнім, постійно з`являвся на неодноразові виклики до суду, а також, станом на даний час хворіє.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 просила суд обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням у місцях позбавлення волі.

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченого, його захисника і законного представника, з врахуванням клопотань учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність обставин, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2, 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Суд погоджується із думкою прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як згідно копій протоколів допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачений постійно телефонує їм на мобільні телефони та погрожує.

Також, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, що свідчить про його схильність до суспільно-небезпечної поведінки та підтверджує наявність такого ризику як можливість вчинити інший злочин.

Водночас, прокурором не доведено матеріалами клопотання та у судовому засіданні наявність ризиків визначених п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для їхнього запобігання.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Згідно Постанови Пленуму № 14 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року « Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може замінити запобіжний захід на більш м`який.

Виходячи з наведеного та враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вважає можливим обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, таке звільнення має бути обумовлене гарантіями виконання процесуальних обовязків, тому слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного певні обов`язки.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до ч.3 Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту від 26.08.2016 року, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.07.2016 № 654 встановлено, що домашній арешт - вид запобіжного заходу, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.

П.2 ч.3 ст. 202 КПК України передбачено, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Домашній арешт слід відбувати за місцем фактичного проживання неповнолітнього ОСОБА_4 та його сімї у с. Новий Мартинів Галицького району Івано-Франківської області.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України без застосування електронного браслету.

На підставі викладеного та керуючись п. 5 ч. 3 ст. 314, ст. 315, ст. 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_13 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання: будинок АДРЕСА_1 .

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до суду, слідчого, прокурора за кожним викликом;

-не відлучатися із с. Новий Мартинів, Галицький район, Івано-Франківська область, без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування з свідками в об`єднаному кримінальному провадженні №0000330;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Розяснити ОСОБА_4 та його законному представнику ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право зявлятися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, повязаних із виконанням покладених на нього зобовязань, використовувати електронні засоби контролю.

Дані зобов`язання застосовуються з дати винесення ухвали 16.03.2020 до 14.05.2020 включно.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком застосуванням більш суворого запобіжного заходу.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту направити для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Відповідний орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Ухвала може буди оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення.

Повний текст ухвали оголошується 18.03.2020 о 13.00 год.

Головуючий :