ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1393/20 Справа № 201/2361/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000119, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 186 КК України, повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, суд посилався на те, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак, довести до кінця свої злочинні дії не зміг, оскільки був затриманий на місці скоєння правопорушення, проте таке формулювання обвинувачення містить суттєві протиріччя, адже, у разі, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, то відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України це є закінченим замахом на вчинення злочину. За цих обставин суд дійшов висновку, що таке формулювання обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки дії останнього кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж). На думку суду, формулювання обвинувачення, яке містить суттєві протиріччя і є таким, що не відповідає правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_8 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає положенням ст. 291 КПК України, а суд повернув його прокурору з формальних підстав, порушивши при цьому право обвинуваченого на розгляд провадження у найкоротший строк.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить зазначення у ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення є обґрунтованими.
Як вбачається з обвинувального акта, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна.
Між тим, викладені в акті відомості в частині кваліфікації злочину суперечать сформульованому обвинуваченню.
Так, в обвинувальному акті прокурор вказує на те, що ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести до кінця свої злочинні дії не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці скоєння злочину, тобто вчинив закінчений замах на злочин, тоді як його дії кваліфіковані органом досудового розслідування як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування сформульовано обвинувачення некоректно, а обставин, які у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладено суперечливо, що унеможливлює призначення судового розгляду.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України.
Доводи прокурора про необґрунтованість судового рішення, колегія суддів розцінює як необґрунтовані, оскільки обставини злочину мають бути викладені у спосіб, який не повинен викликати у суду жодних суперечностей. До того ж, ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3