справа № 515/371/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000030, внесеному 12 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 25 грудня 2012 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 296 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 01 грудня 2014 умовно-достроково на 11 місяців 16 днів;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
08 січня 2020 року, приблизно о 19 год. 00 хв., більш точного часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , керуючись прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через незамкнені вхідні двері проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , звідки умисно, таємно, повторно викрав стабілізатор напруги марки «Ресанта», б/в, в робочому стані, вартістю 3933,60 грн.; телевізор марки «Funai» TV-2000 MK, б/в, в робочому стані, вартістю 409,80 грн., які належать на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4343,40 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

13 березня 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000030 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості. На укладення вищезазначеної угоди про визнання винуватості потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України. Підозрюваний ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні. Також, сторонами угоди з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів; обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; беззастережне визнання своєї винуватості, визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинений ним злочин за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням до нього дію ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України та отримана згода підозрюваного на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені підозрюваному.

Потерпілий про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла письмова заява, в якій просив здійснити судовий розгляд обвинувального акту з угодою про визнання винуватості у його відсутність. Свою письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим підтверджує та підтримує. Матеріальна шкода відшкодована повністю. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглянути обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового провадження без його участі.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор, захисник-адвокат в підготовчому судовому засіданні вважали, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Просив вищевказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Заслухавши прокурора, захисника-адвоката, обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між прокурором та підозрюваним угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, КК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана інтересам потерпілого ОСОБА_6 , який надав письмову згоду прокурору на укладення угоди; умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Дії підозрюваного ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена 13 березня 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , відповідає вимогам ч. 2, ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а тому є всі правові підстави для затвердження даної угоди судом і призначення підозрюваному узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки із застосуванням до нього дію ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Відповідно до ч. 2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбаченихч. 3 цієї статті, відповідно до якої у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинні міститися відомості, передбачені ст. 374 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів, відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд вирішує питання про речові докази у справі згідно ч. 9 ст. 100 КПК України: стабілізатор напруги «Ресанта», бувший в експлуатації, в робочому стані; телевізор «Funai» TV-2000 МК8, бувший в експлуатації, в робочому стані, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , підлягають поверненню власнику ОСОБА_6 ; сліди папілярних візерунків, які виявлені на внутрішній поверхні вхідних дверей приміщення кухні та вилучені на один фрагмент липкої стрічки, та сліди папілярних візерунків, які виявлені на скляній поверхні серванту, що находиться в одній із житлових кімнат будинку та вилучені на один фрагмент липкої стрічки, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, підлягають залишенню при матеріалах кримінального провадження.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК України на користь держави підлягають стягненню з ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експерта, який проводив судову трасологічну експертизу у наявному кримінальному провадженні у розмірі 6537,60 грн.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що речові докази, на які ухвалами слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 лютого 2020 року, 02 березня 2020 року накладено арешт, підлягають поверненню власнику, залишенню при матеріалах кримінального провадження, суд прийшов до висновку про скасування арешту на вищевказані речові докази.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 березня 2020 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000030.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.

В силу ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 28 травня 2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 6537 (шість тисяч п`ятсот тридцять сім) гривень 60 копійок.

Речові докази: стабілізатор напруги «Ресанта», бувший в експлуатації, в робочому стані; телевізор «Funai» TV-2000 МК8, бувший в експлуатації, в робочому стані повернути ОСОБА_6 ; сліди папілярних візерунків, які виявлені на внутрішній поверхні вхідних дверей приміщення кухні та вилучені на один фрагмент липкої стрічки, та сліди папілярних візерунків, які виявлені на скляній поверхні серванту, що находиться в одній із житлових кімнат будинку та вилучені на один фрагмент липкої стрічки, - залишити при матеріалах кримінального провадження, скасувавши арешт, накладений ухвалами слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 лютого 2020 року, 02 березня 2020 року, на вказані речові докази.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1