Справа № 297/1807/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегове кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 31.05.2017 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кизил-Арват, Туркменістан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою 8 класів, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, інваліда ІІІ групи, непрацюючого, судимого 13.07.1998 року Ужгородським районним судом за ст. 142 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі; 25.11.2003 року Ужгородським міським судом за ст. 185 ч. 2, ст. 289 ч. 2, ст. 70, 71 КК України призначено остаточне покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з освітою 8 класів, неодруженого, непрацюючого, судимого 06.05.2005 року Ужгородським міськрайонним судом за ст. 187 ч. 4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в середині березні 2017 року пообіцяв громадянину Афганістану ОСОБА_7 здійснити організацію його незаконного, поза пунктом пропуску через державний кордон України, переправлення на територію Угорської Республіки.

Після цього, ОСОБА_5 в кінці березня 2017 року звернувся до знайомого ОСОБА_6 , з проханням здійснити разом з ним організацію незаконного, поза пунктом пропуску через державний кордон України, переправлення ОСОБА_7 на територію Угорської Республіки. Згідно досягнутої злочинної домовленості ОСОБА_6 зобов`язувався зустріти у м. Львові ОСОБА_7 , забезпечити його прибуття на транспортному засобі в прикордонний район на території Закарпатської області, де організувати подальшу таємну доставку даної особи в обумовлене місце та передати іншій невстановленій досудовим слідством особі.

ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 на початку квітня 2017 року, залучили до вчинення даного злочину мешканців Закарпатської області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в обов`язки яких входило забезпечення таємного пересування ОСОБА_7 в прикордонному районі шляхом супроводження на транспортному засобі легкового автомобіля, у якому перебуватиме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .М..

02.04.2017 року ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про необхідність прибути 03.04.2017 року до гіпермаркету «Ашан», розташованого у м. Львів, для здійснення обіцяного незаконного його переправлення до Угорської Республіки.

Далі, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 03.04.2017 року на легковому автомобілі марки «Peugeot 605», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , який не був обізнаний в організації вчинення данного злочину, виїхали з м. Ужгорода в напрямку гіпермаркету «Ашан», у м. Львів для зустрічі з ОСОБА_7 , з метою супроводження його ОСОБА_6 на територію Закарпатської області. В обідній час того ж дня, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у гіпермаркету «Ашан» здійснили посадку ОСОБА_7 у легковий автомобіль марки «Peugeot 605», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », для подальшого слідування у супроводі ОСОБА_6 в напрямку державного кордону України.

ОСОБА_5 після від`їзду ОСОБА_6 із ОСОБА_7 в напрямку українського кордону, разом із дружиною іноземця ОСОБА_11 виїхали у м. Луцьк для очікування від ОСОБА_7 його підтвердження з території Угорської Республіки про успішне переправлення.

Того ж дня у вечірній час, ОСОБА_6 , здійснюючи супроводження, прибув разом з ОСОБА_7 у с. Сюрте, Ужгородського району, де їх вже очікували на легковому автомобілі марки «Ford Escort» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Після цього, останні на вищевказаному транспортному засобі, рухаючись за домовленістю попереду на певній відстані, супроводжували автомобіль із ОСОБА_6 та іноземцем із с. Сюрте до заздалегідь обумовленого місця автозаправної станції у с. Косино, Берегівського району, де останнього планувалось передати іншій невстановленій особі, яка безпосередньо здійснить незаконне переправлення через державний кордон України. Проте вказаний злочинний задум ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до кінця здійснити не змогли, оскільки вищезазначені автомобілі були зупинені співробітниками УСБУ в Закарпатській області на відстані приблизно двох кілометрів до лінії державного кордону України із Угорською Республікою, на напрямку 294-300 прикордонних знаків ділянки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та показав, що ОСОБА_5 запропонував йому близько 200 доларів США, за те, щоб він йому допоміг ввести в оману громадянина Афганістану ОСОБА_7 , якому пообіцяв переправити його нелегально в Угорщину, хоча не планував цього робити, а хотів лише доставити його у Закарпатську область та залишити на заправці у м. Мукачево. Реалізовуючи даний план, ОСОБА_6 домовився із ОСОБА_10 , щоб той відвіз їх до Львова. Далі, він разом із ОСОБА_5 , поїхали у м. Львів, де біля магазину «Ашан» зустрілися з ОСОБА_7 , який приїхав з дружиною та дитиною. За домовленістю, ОСОБА_6 мав покатати ОСОБА_7 по Закарпатській області, щоб той думав, що він знаходиться в Угорщині. ОСОБА_5 залишився у м. Львів. Крім того, для їх супроводу по Закарпатській області, ОСОБА_6 залучив Варгу та іншого чоловіка, яким дав 200 гривень та які на автомобілі марки «Форд» їх супроводжували. Під час поїздки по Закарпатській області ОСОБА_6 , намагався ОСОБА_7 ввести в оману, щоб у нього склалось відчуття, що вони в Угорщині, оскільки на вивісках магазинів та інших установах назви були написані також і на угорській мові. Далі, вони були затримані правоохоронними органами. Також зазначив, що вони не отримували ОСОБА_7 грошей.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав та показав, що він не обіцяв ОСОБА_7 переправляти його нелегально через державний кордон України, а обіцяв за 600 доларів США зробити йому в Ужгороді шенгенську візу та інші необхідні документи для виїзду за кордон. Насправді допомагати ОСОБА_7 у виготовленні документів він не хотів, а хотів лише ввести останнього в оману щоб отримати кошти. Для реалізації свого задуму ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 винагороду, щоб той йому допоміг. Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що їм потрібний водій, який їх відвезе та якому він за поїздку дасть 100 доларів США. Даний план полягав в тому, що ОСОБА_6 покатає афганця на автомобілі по Закарпатській області та висадить на заправці у м. Мукачево. Далі, він з ОСОБА_6 зустрілися із ОСОБА_7 та його дружиною біля магазину «Ашан» у м. Львів. Після цього, ОСОБА_6 виїхав із ОСОБА_7 до Закарпатської області, нібито для виготовлення шенгенської візи, а він поїхав з дружиною афганця до ОСОБА_12 , щоб остання заплатила обумовлені домовленістю кошти. Коли зв`язку із ОСОБА_7 вже не було, ОСОБА_5 повідомив жінку, що її чоловік вже знаходиться в Угорщині. Також додав, що про затримання ОСОБА_6 він нічого не знав, а дізнався коли вже знаходився в Ужгород. Крім того, ствердив, що він від ОСОБА_6 ніяких коштів не отримував і йому не відомо, чи отримував кошти ОСОБА_6 від ОСОБА_7 ..

Доказуючи провину обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, прокурором були надані суду в якості доказів наступні документи та докази, які були досліджені в судовому засіданні:
-протоколом огляду місця події від 03-04.04.2017 року разом із фототаблицею, було встановлено, що на ділянці дороги між населеними пунктами с. Бовтрадь та с. Шом, Берегівського району, на відстані близько 1 км від населеного пункту с. Бовтрадь та на відстані близько 1,5 км від населеного пункту с. Шом на узбіччі дороги в напрямку руху до с. Шом було виявлено два припаркованих легкових автомобілі, а саме марки «Peugeot 605», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », та попереду на відстані приблизно 20 м автомобіль марки «Ford», сірого кольору на словацьких номерах « НОМЕР_2 ». (Т1 а.с. 150-165);

-протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 06.04.2017 року проведеного зі свідком ОСОБА_7 , згідно якого встановлено, що останній впізнав на пред`явленій фототаблиці № 1 під фото № 3 особу на ім`я « ОСОБА_13 », який на початку березня 2017 року в м. Ужгород біля Польського візового центру підійшов до нього та особисто запропонував свої послуги в його нелегальному переправленні через кордон України. (Т1 а.с. 166-172);

-протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 05.04.2017 року проведеного зі свідком ОСОБА_10 , згідно якого встановлено, що на фототаблиці № 1 на фото під № 3 він впізнав особу на ім`я ОСОБА_13 , який 02.04.2017 року разом з іншою особою на ім`я ОСОБА_14 у м. Ужгород звернулись до нього з проханням здійснити перевезення особи - іноземця з м. Львів до населеного пункту Косине Берегівського району. (Т1 а.с. 173-178);

-протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 06.04.2017 року проведеного зі свідком ОСОБА_11 , згідно якого вона на фототаблиці на фото під № 3 впізнала особу на ім`я ОСОБА_13 , з яким її чоловік домовився про своє нелегальне переправлення через кордон в Німеччину (том 1 а.с. 179-181);

-протоколом огляду від 06.04.2017 року мобільного телефону марки «Samsung», яким встановлено, що в телефоні використовується картка мобільного оператора «Vodafon ua» з номером НОМЕР_3 . Подальшим переглядом телефонної книги даного терміналу виявлено запис « ОСОБА_15 » та мобільний номер присвоєний даному абоненту НОМЕР_4 . При цьому, як встановлено в ході досудового розслідування, вказаний мобільний номер належить на той час невстановленій особі на ім`я ОСОБА_13 , з яким власником оглядуваного мобільного телефону громадянин Афганістану ОСОБА_7 в період кінець березня- початок квітня 2017 року мав домовленість про його незаконне переправлення через державний кордон України на територію Угорщини (Т1 а.с. 185-186);

-протоколом огляду речей та документів від 04.04.2017 року проведено огляд та встановлено наступне: мобільний телефон марки Nokia модель 6300 IMEI: НОМЕР_5 чорного кольору, в якому на момент огляду була вставлена сім-картка мобільного оператора «Vodafon» № НОМЕР_6 . (Т1 а.с. 189-191);

-протоколом за результатами зведення візуального спостереження від 10.04.2017 року встановлено, що 03.04.2017 року о 19:05 годині в с. Сюрте Ужгородського району на перехресті вул. Петефі та Ракоці було зафіксовано автомобіль марки «Пежо», який зупинився на узбіччі дороги, де ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які приїхали на автомобілі марки «Форд Ексорт», за кермом якого перебував ОСОБА_8 та почав спілкуватися з ними. (Т1 а.с. 206);

-протоколом за результатами зведення візуального спостереження від 10.04.2017 року підтверджується, що в період з 19:55 до 20:05 годин 03.04.2017 року вищевказані особи пересувались на вказаних автомобілях через с. Велика Добронь, де в магазині «Амбар» придбали продукти харчування та поїхали далі в напрямку смт. Батьово Берегівського району (Т1 а.с. 207);

-протоколом за результатами зведення візуального спостереження від 10.04.2017 року, згідно якого встановлено, що на відрізку дороги між населеними пунктами с. Шом та с. Бовтрадь Берегівського району вищевказані автомобілі рухались в напрямку с. Косине Берегівського району та о 20:28 годині ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були затримані співробітниками ВБКОЗ УСБУ в Закарпатській області (Т1 а.с. 208);

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 19.05.2017 року, відповідно до якого слідчим СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, діючого на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2017 року № 308/4165/17 від мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» вилучено оптичний диск DVD-R Perfeo із записаною на ньому у електронному вигляді інформацією роздруківок телефонних розмов абонентних номерів (Т1 а.с. 217-219);

-протоколом огляду від 02.06.2017 року оптичного диску, вилученого у мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» встановлено, що в період підготовки і вчинення організації незаконного переправлення громадянина Афганістану ОСОБА_7 через державний кордон України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 активно використовували належні їм мобільні телефони з встановленими мобільними номерами, метою якого було узгодження їх спільних дій для успішної реалізації даного злочинного задуму (Т1 а.с. 220-240).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Судом було також допитані свідки сторони обвинувачення, зокрема:
- свідок громадянин Афганістану ОСОБА_7 будучи допитаним в судовому засіданні слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України показав, що він проживає на території України в м. Луцьк. Він мав намір потрапити до Германії через Угорщину. До нього підійшов чоловік на ім`я « ОСОБА_13 » та запропонував йому свою допомогу у незаконному переправленні через кордон за 4000 доларів США. Спочатку ОСОБА_13 пообіцяв відправити його в Угорщину, а потім Словаччину. Зв`язавшись із ОСОБА_16 по телефону останній повідомив про зустріч біля магазину «Ашан» у понеділок та назвав час, де і познайомив його з « ОСОБА_17 ». Після цього, ОСОБА_13 сказав йому, щоб той дав 500 доларів США, а після підтвердження його нелегального переправлення до Угорщини дружина мала віддати інші гроші у розмірі 3500 доларів США. Він заплатив ОСОБА_17 500 доларів США. В той день ОСОБА_14 повіз його до кордону з Угорщиною на автомобілі темного кольору. Перед їхньою машиною їхала ще одна машина, яка їх супроводжувала. Після того, як вони з ОСОБА_17 вирушили, ОСОБА_13 поїхав з його дружиною в м. Луцьк, де остання мала віддати залишок грошей, після того як він подзвонить їй та підтвердить своє знаходження в Угорщині. Однак їхній автомобіль був зупинений працівниками правоохоронних органів та вони були затримані.

- свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_5 являється її чоловіком від якого вона має трьох дітей. Відносно обвинувачення її чоловіка у вчиненні злочину в період березня - квітня 2017 року, їй нічого не відомо, тому пояснити з даного приводу нічого не може.

- свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що перебуває з ОСОБА_6 у громадянському шлюбі. Відносно обвинувачення її чоловіка у вчиненні злочину, їй нічого не відомо, тому пояснити з даного приводу нічого не може.

- свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він працює таксистом. Так, 02.04.2017 року до нього підійшли ОСОБА_5 з ОСОБА_6 та попросили відвезти їх у м. Львів, за що пообіцяли йому 2500 гривень. Наступного дня вони троє поїхали у Львів до магазину «Ашан», де до них підійшов іноземець, після чого вони зі Львова приїхали в Ужгород, а далі до села Сюрте, а звідти в с. Добронь, де зайшли до магазину, а далі поїхали в напрямку м. Мукачево, однак до остаточного місця, вони не доїхали, так як їх зупинили та затримали правоохоронці. Зазначив, що куди їхати весь час йому показував ОСОБА_6

- свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні який є співробітником УСБУ, показав, що до них надійшла оперативна інформація про те, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 мають на меті незаконно переправити через державний кордон України іноземця. В ході спостереження було встановлено, що 03.04.2017 року ОСОБА_6 на автомобілі марки «Пежо» привіз зі Львова до Закарпатської області громадянина Афганістану ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 із слів іноземця залишився у Львові. Далі, в ході поїздки, до них підключився ще один автомобіль, в якому знаходились двоє громадян, які супроводжували їх в сторону с. Косине Берегівського району, де вони мали перетнути незаконно державний кордон України, однак на проміжку дороги Шом Косине, приблизно за два кілометри до державного кордону вони були затримані співробітники СБУ.

Захисником заявлені клопотання про недопустимість доказів, які надані прокурором на підтвердження винуватості обвинувачених, зокрема: покази свідка ОСОБА_7 , протокол огляду місця події від 03.04.2017 р., протоколи пред`явлення для впізнання від 05.04.2017 року та 06.04.2017 року проведених зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , протокол огляду мобільних телефонів від 06.04.17 р. та 04.04.2017 р., протокол за результатами візуального спостереження від 10.04.2017 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку.

Згідно частин 1 та 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд, по даному кримінальному провадженню, дослідивши та проаналізувавши надані докази, оцінивши такі докази згідно досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 0000076 від 31.05.2017 року, які суд керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного.

Суд враховує, що відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом наприклад тоді коли їх збирання і закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Нормою ст.19 Конституції України, яка є нормою прямої дії передбачено, що державні органи та службові особи зобов`язані діяти тільки у межах своїх повноважень та у передбачений законами України спосіб.

Так, доказуючи провину обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, прокурором були надані суду в якості доказів чотири протоколи від 10.04.17 року, складені за результатами зведених візуальних спостережень, які були здійсненні співробітниками СБУ 03.04.2017 року на підставі постанови начальника управління СБУ №14/1822 від 03.04.2017 року, у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про службу безпеки України!», ст. 8 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність».
Відповідно до ст.. 9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» у кожному випадку наявності підстав проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється.
Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що оперативно-розшукова справа заведена не була.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначені докази зібрані оперативним підрозділом без дотримання вимог ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», тому протоколи від 10.04.17 року, які складені за результатами зведених візуальних спостережень, слід визнати недопустимим доказами.

Що стосується доводів щодо визнання недопустимими доказів, а саме: протокол огляду місця події від 03.04.2017 р., протоколи пред`явлення для впізнання від 05.04.2017 року та 06.04.2017 року проведених зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , протокол огляду мобільних телефонів від 06.04.17 р. та 04.04.2017 р., протокол тимчасового доступу до речей і документів, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ці слідчі дії були проведені у повній відповідності до вимог КПК України. Жодних зауважень, заяв та скарг під час досудового розслідування та підготовчого провадження в суді від обвинувачених та сторони захисту не надходило. Суд не вбачає жодних суттєвих порушень під час проведення даних слідчих дій, які можуть вплинути на визнання даних слідчих дій та отриманих за її результатами доказів недопустимими.

Також, при дослідженні показів свідка ОСОБА_7 від 07.04.2017 року, отриманий під час досудового розслідування слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, встановлено, що такий був проведений на підставі клопотання слідчого ОВС слідчого відділу Управління СБ України в З/о, у зв`язку з тим, що організатора вчинення даного злочину на ім`я « ОСОБА_13 » не встановлено та місце знаходження його не відоме, перебуваючи на волі останній може вплинути на повноту достовірність показань.

Згідно з ч. 1 ст. 225 КПК України, у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження має право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні.

Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, оскільки за відсутності в даному кримінальному провадженні підозрюваного на момент задоволення клопотання допиту свідка ОСОБА_7 в суді, такий проводився за відсутності сторони захисту, якого, природно, за відсутності підозрюваного не повинно бути в провадженні, тому допит свідка ОСОБА_7 не тягне за собою не придатності такого доказу і тим більше його недопустимості.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Згідно ч.1,2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей і документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст.9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст..91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише у встановлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, як вбачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. п. 40 рішення у справі № 34006/06 від 25 лютого 2016 року «Зякун проти України», п. 54 рішення у справі № 75520/01 від 06 грудня 2007 року «Козинець проти України», п. 33 рішення у справі № 17969/09 від 10 грудня 2015 року «Тихонов проти України»).

Суд також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

В справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. У відповідності до ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Досліджені безпосередньо судом докази обвинувачення достовірно не підтверджують висновки досудового слідства про корисливий мотив у обвинувачених (оплата за надані послуги). Адже крім показів свідка ОСОБА_7 про те, що він давав гроші обвинуваченим, більше ці покази нічим не підтверджені. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні категорично заперечили факт надання їм грошей ОСОБА_7 ..

Можливості отримати будь-які інші об`єктивні докази вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України при судовому розгляді вичерпані.

Статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обрвязків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В суді не доведена належними доказами та обставина, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали корисливий мотив за організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, а тому їх дії слід перекваліфікувати із ст. 332 ч.3 на ст. 332 ч.2 КК України.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в скоєнні даного кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження і кваліфікує їх дії за ст. 332 ч. 2 КК України, які виразились в як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При визначенні покарання, суд, виходить із положень ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких при призначенні покарання, суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує характер суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчиненого злочину; осіб винних, які позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходяться, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також суд враховує, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують обставини їх покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей (Т1 а.с. 53-54), є інвалідом ІІІ групи (Т1 а.с. 51-52), по місцю проживання характеризується позитивно (Т1 а.с. 260), членом сім`ї є його брат ОСОБА_22 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації в Ясинуватському районі Донецької області в 2015- 2016 роках (Т1 а.с. 58, 279).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати те, що по місцю проживання об`єднанням ромів Ужгорода та ТОВ «Підзамок» характеризується позитивно (Т2 а.с. 17), (Т1 а.с. 289).

Оскільки обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 раніше були засуджені за вчинення умисних злочинів, судимість згідно до ст. ст. 89 і 90 КК України у них не погашена ( ОСОБА_5 судимий 13.07.1998 року Ужгородським районним судом за ст. 142 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі; 25.11.2003 року Ужгородським міським судом за ст. 185 ч. 2, ст. 289 ч. 2, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ужгородського районного суду від 13.07.1998 року 3 місяці та призначено остаточне покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі; ОСОБА_6 судимий 06.05.2005 року Ужгородським міськрайонним судом за ст. 187 ч. 4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна), тому при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, слід визнати рецидив злочинів (Т1 а.с. 242-243, 280-281).

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, та врахував при цьому кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме утримання ним двох неповнолітніх дітей, проживання із братом учасником антитерористичної операції в Донецькій області, позитивну характеристику, з урахуванням особи винного, а саме, що він є інвалідом ІІІ групи, суд приходить до висновку про можливість застосування ст. 69 КК України призначити основне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 нижче від найнижчої межі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання в межах санкції ст. 332 ч. 2 КК України.

Суд вважає, що таке основне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень.

Щодо додаткового покарання передбаченого ст. 332 ч. 2 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.
Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на час вчинення злочину і по теперішній час ніде не працюють, вчинення ними злочину не було пов`язане з їх посадою або із заняттям ними певною діяльністю, тому додаткове покарання позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до них не слід застосовувати.

Долю речових доказів суд вважає вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373,374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 332 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за ст. 332 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання та зарахувати у строк відбування покарання термін знаходження ОСОБА_5 під вартою з 09 листопада 2017 року по 25 лютого 2019 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 332 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за ст. 332 ч. 2 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з 17 липня 2017 року, з моменту фактичного затримання та зарахувати у строк відбування покарання термін знаходження ОСОБА_6 під вартою з 17 липня 2017 року по 25 лютого 2019 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI TERRA U8180», без сім-картки, IMEI: НОМЕР_7 у шкіряному чохлі чорного кольору; мобільний телефон марки «NOKIA» з карткою мобільного оператора «Vodafon ua» з номером НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_5 , які зберігаються в слідчому відділі СБУ в Закарпатській області - повернути ОСОБА_10 , як власнику, в цій частині скасував арешт на дане майно, накладене ухвалою слідчого судді від 06.04.2017 року; використану картку від сім Vodafon з мобільним номером НОМЕР_9 - знищити; мобільний телефон марки «NOKIA» з карткою мобільного оператора «Vodafon ua» з номером НОМЕР_10 , IMEI: НОМЕР_11 ; портмоне з маркуванням «VDraris», грошову купюру номіналом 200 гривень серії КП 9616517, грошову купюру номіналом 50 гривень серії СЖ 99661720, грошову купюру номіналом 20 гривень серії АЄ 0012289, грошову купюру номіналом 10 гривень серії СВ 1149342, грошову купюру номіналом 1 гривня серії НЄ7148026, грошову купюру номіналом 100 доларів США серії НВ 104194696, які зберігаються у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Ужгороді, які були вилучені у ОСОБА_6 - конфіскувати як засоби вчинення злочину (том 1 а.с. 199-202); ідентифікаційну картку Румунії серії НОМЕР_12 , видану 19.06.2015 року на ім`я ОСОБА_23 , посвідчення водія (Румунія) з номером НОМЕР_13 , видане на ім`я ОСОБА_23 , які зберігаються в слідчому відділі СБУ в Закарпатській області - повернути ОСОБА_7 , як власнику, в цій частині скасував арешт на дане майно, накладене ухвалою слідчого судді від 06.04.2017 року; автомобіль марки «Peugeot 605», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », кузов № НОМЕР_14 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 , які повернуті ОСОБА_10 відповідно до ухвали Берегівського районного суду від 18.10.2017 року - повернути ОСОБА_10 , як власнику (том 2 а.с. 1-2); оптичний диск DVD-R Perfeo із записаною на ньому у електронному вигляді інформацією з поміткою «12941 GB/ki-n/17-5233/2», який зберігається в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження (Т1 а.с. 241).

Питання про долю речових доказів мобільного телефона марки «NOKIA» мобільного оператора «Vodafon ua» з номером НОМЕР_16 , IMEI: НОМЕР_17 , технічного паспорта на словацькій мові серії НОМЕР_18 , свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_19 , виданого на ім`я ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мобільного телефона марки «NOKIA» мобільного оператора «Vodafon ua» з номером НОМЕР_20 , IMEI: НОМЕР_21 , автомобіля марки «Ford Escort» на словацькій реєстрації НОМЕР_22 , кузов НОМЕР_23 , які зберігаються в слідчому відділі СБУ в Закарпатській області по виділеному кримінальному провадженні відкритому по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (Т1 а.с. 144-149, 192-193) - вирішити судовим рішенням по іншому кримінальному провадженні.

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1