Ухвала

іменем України
12 травня 2020 року

м. Київ
справа № 341/729/19

провадження № 51-2185 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 .

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини
За вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі частин 1, 4 ст. 70 цього Кодексу йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат

у провадженні.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено, призначено йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Як установив суд, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), скоєному повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням в інше приміщення, за обставин, наведених у вироку.
16 січня 2019 року, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 , перебуваючи обоє у стані алкогольного сп`яніння, попередньо домовившись про вчинення крадіжки чужого майна, зайшли на територію господарства ОСОБА_6 на АДРЕСА_1 , де безперешкодно проникли у приміщення літньої кухні. За допомогою принесеної із собою ручної пили для різання по металу ОСОБА_4 відрізав металеві труби, які були приєднані до чавунних радіаторів, а ОСОБА_7 допомагав йому у вчиненні злочинних дій, підтримуючи радіатори. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_4 таємно викрали труби до двох чавунних радіаторів по 8 ребер у кожному, заподіявши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 1093,36 грн.
23 січня 2019 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю на вчинення крадіжки чужого майна, зайшли на територію господарства ОСОБА_6 за зазначеною вище адресою, де безперешкодно проникли у приміщення літньої кухні та за допомогою принесеної із собою ручної пили для різання по металу ОСОБА_4 відрізав металеві труби, які були приєднані до саморобного котла. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_4 таємно викрали саморобний котел, заподіявши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 476,47 грн.

Такими діями потерпілій ОСОБА_6 було завдано майнової шкоди на загальну суму 1569,83 грн.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та правильності кваліфікації їхніх дій за ч. 3 ст. 185 КК, просить скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що апеляційний суд належним чином не обґрунтувавши свого рішення про необхідність зміни вироку місцевого суду, дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК, що призвело до призначення м`якого заходу примусу.
Мотиви Суду
За змістом ст. 50 КК значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням указаних норм права.

Згідно з наданою копією оспорюваної ухвали апеляційний суд, переглядаючи вирок, належним чином перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність її частково задовольнити, навівши відповідні мотиви.
Так, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який не має судимостей, на спеціальних обліках не перебуває, має постійне місце проживання, а також відсутність претензій з боку потерпілої, яка просила суворо не карати винних. Також суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, відсутність заподіяної злочином шкоди, а також узяв до уваги досудову доповідь органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та що засуджений не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.

Урахувавши конкретні обставини справи, надані документи, всі дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, апеляційний суд умотивовано визнав, що всі ці обставини у сукупності та взаємозв`язку істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого злочину, і призначив ОСОБА_4 захід примусу із застосуванням ст. 69 КК. Разом з тим урахувавши обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння апеляційний суд призначив покарання хоча й нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК, однак обрав найсуворіший захід примусу позбавлення волі.

Оскільки під час здійснення апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що місцевим судом не повною мірою враховано пом`якшуючі обставини та дані про особу винного, то твердження прокурора в касаційній скарзі про безумовне порушення вимог ст. 69 КК не можна визнати прийнятними.
Ухвала апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення норм процесуального та матеріального права під час здійснення апеляційного провадження, а тому і немає необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3