БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №497/581/17
Провадження №1-кп/497/3/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 року року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між залами Болградського районного суду Одеської області, СІ-21 в м.Одеса, Черкаським слідчим ізолятором та ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12", де утримується обвинувачений в межах іншого кримінального провадження, - кримінальне провадження №0000033 від 26.01.2017 року з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Болград Одеської області, з неповною середньою освітою, що не одружений, не працевлаштований, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 23.03.2004 року вироком Болградського районного суду Одеської області за ст.ст.15ч.3, ст.289ч.2, 296ч.3,135ч.3,185ч.3,187ч.2 КК України до 8-ми років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнений 03.09.2012р. за відбуттям покарання,

- 28.03.2017 року вироком Болградського районного суду Одеської області за ст.185ч.3 з застосуванням ст.75,76 КК України за скоєння злочину 31.03.2016року - до 4-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 8 місяців та покладенням обов`язків,

- який обвинувачується за ст.185 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Суд визнає доведеним, що гр. ОСОБА_5 в ніч з 25 на 26 січня 2017 року (більш точний час не встановлено), у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, умисно, скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, з проникненням в інше приміщення, сховище, за наступних обставин.

Так, у вказаний вище час, ОСОБА_5 , маючи непогашену судимість за скоєння умисних корисливих злочинів, не зробивши належних для себе висновків та не ставши на шлях виправлення, реалізуючи свій намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, підійшов до воріт домоволодіння АДРЕСА_3 , де, переконавшись, що його дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, пройшов на територію домоволодіння через хвіртку, яка не була заперта, проникнувши, таким чином, на подвір`я вказаного домоволодіння, де, продовжуючи свій злочинний намір, через незачинені двері проник до господарського приміщення, що розташоване у дворі вказаного домоволодіння, звідки таємно виніс чотири мішки з пшеницею загальною вагою 170 кг вартістю 5 гривень за 1 кг на загальну суму 850 гривень, та яка належить потерпілій ОСОБА_4 ; опісля, через незачинені двері, проникнув до приміщення літньої кухні зазначеного домоволодіння, та з шафи таємно викрав насосну станцію побутового водопостачання (гідрофор) вартістю 3000 гривень, соковижималку вартістю 500 гривень та набір інструментів загальною вартістю 300 гривень. З метою подальшого перевезення викраденого майна, ОСОБА_5 , з цього ж подвір`я таємно взяв (викрав) металеву тачку вартістю 200 гривень, на яку навантажив викрадені мішки з пшеницею і викрадені з літньої кухні речі, після чого разом з викраденим зник, розпорядившись ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на загальну суму 4850 гривень.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ст.185ч.3 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєне повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, сховище.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєному визнав в повному обсязі, та підтвердив суду обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши, що вину свою у скоєнні інкримінованого йому даного злочину визнає в повному обсязі, просить при призначенні покарання врахувати його співпрацю зі слідством та визнання вини і розкаяння, та суворо не карати, пояснивши, що він дійсно в ніч з 25 на 26 січня 2017 року приблизно у період з 11-ї до другої години ночі, приходив до домоволодіння ОСОБА_4 з метою зустрітися з її цивільним чоловіком ОСОБА_7 , який обіцяв повернути йому борг 200 гривень за бензин і які йому, ОСОБА_5 , потрібні були на дорогу, бо він збирався їхати до м.Одеси. Він погукав господарів, але на його вигуки ніхто не виходив, тому він через незамкнену хвіртку зайшов на подвір`я домоволодіння потерпілої з метою щось взяти, щоб помститися за те, що до нього ніхто не вийшов і він через це не отримав свої гроші, зайшов до приміщення літньої кухні, яке не було заперте на замок, звідки з шафи, що там стояла, викрав гідрофор та якісь інструменти і, дійсно, щось, схоже на соковижималку, потім зайшов до сараю і на тачку, яка стояла там же, у дворі, поклав чотири мішки з зерном, які, як виявилися, були з пшеницею, поклав на неї ж усе інше викрадене вище перелічене майно і виїхавши з подвір`я, мав намір віддати усе будь-кому, аби помститися ОСОБА_8 , дістався домоволодіння ОСОБА_9 і тачку з викраденим залишив в нього, пояснивши, що майно належить йому. Потім, у ту ж саму ніч, сів на три-годинний нічний рейс маршрутного автобусу і поїхав до м.Одеси. У вчиненому щиро розкаюється, частину викраденого повернув зерно і тачку, а соковижималку, гідрофор і інструменти він десь викинув, тому частково сплатив потерпілій за них коштами. Акумулятор з автомобіля він не брав.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що вранці 26 січня 2017 року вона побачила відсутність в літній кухні та господарській будівлі своїх речей: гідрофору, соковижималки та зерна, а в автомобілі, що був припаркований у дворі був піднятий капот і відсутній акумулятор, на капоті були сліди злому, по всьому дворі чиїсь сліди, бо вночі випав незначний сніжок, а за воротами доріжка з розсипаного зерна. Напередодні вона з цивільним чоловіком ОСОБА_8 були на похороні цілий день, втомилися, і тому вони дуже міцно спали і не чули, як вночі хтось до них забрався на подвір`я. Вранці ж, наступного за нічною крадіжкою дня, за слідами розсипаного на землі зерна вона дійшла до домоволодіння ОСОБА_10 , де разом з викликаними нею працівниками поліції потім було знайдено її мішки з викраденим зерном та металеву тачку. Вона надала батькові обвинуваченого розписку, що претензій не має, бо пожаліла людину похилого віку і повірила обіцянкам, що їй усе повернуть, але досі вона усієї суми компенсації за викрадене і не повернуте майно не отримала. Вона питалася в свого чоловіка ОСОБА_8 , чи винен від був гроші ОСОБА_5 , і ОСОБА_8 відповів, що ні. Щодо покарання залишає його на розсуд суду.

Надані обвинуваченим та потерпілою пояснення щодо обсягу та обставин викрадення майна в потерпілої підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що була запрошена пойнятою, і, хоча не пам`ятає точну час і навіть пору року, але точно бачила у дворі ОСОБА_10 зерно, що було викрадене в ОСОБА_4 і розсипане зерно по дорозі з подвір`я потерпілої до подвір`я ОСОБА_10 .

Прокурор, підтримавши обвинувачення у судовому засіданні, зазначив, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднана з проникненням у житло та корисний мотив крадіжки доведені в ході судового засідання в повному обсязі належними та допустимими доказами у сукупності, та які узгоджуються між собою, а дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані правильно за ст.185ч.3 КК України.

Суд також дослідив надані стороною обвинувачення письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 26.01.2017 року щодо внесення відомостей про злочин до ЄРДР, протокол прийняття заяви про скоєння злочину від 26.01.2017р. від потерпілої, протокол огляду місця події з фототаблицею від 26.01.2017р. - домоволодіння потерпілої, де було виявлено відсутність викрадених речей, і розсипане на землі зерно, протокол огляду від 26.01.2017 року, з якого вбачається, що в ході огляду домоволодіння АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_10 , було виявлено чотири мішки пшениці та металеву тачку, що належать потерпілій, протокол огляду речей від 27.01.2017р., згідно якого було оглянуто вилучені у ОСОБА_10 чотири мішки з пшеницею та металеву тачку, які постановою слідчого від 27.01.2017 року, були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 17.03.2017р., обвинувачений добровільно розповів та показав яким чином та за якими обставинами він викрадав майно потерпілої.

Прокурор також надав довідку про затримання обвинуваченого 14.02.2017р. о 06.00 годині; копії ухвал слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 ; сам обвинувачений на питання суду підтвердив, що добре пам`ятає, що його дійсно було затримано вранці на «День закоханих» - 14-го лютого.

Клопотань про визнання доказів неналежними і недопустимими, - не надходило.

Прокурор просив визнати винним обвинуваченого з огляду на пояснення та зібрані в ході досудового і судового розслідування докази, вважаючи їх належними та достатніми, які узгоджуються між собою і доводять вину обвинуваченого, та, враховуючи характеризуючі матеріали щодо обвинуваченого, просив призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті 185ч.3 КК України, за якою він обвинувачується і якою кваліфіковані його дії у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ч.4ст.70 КК України враховуючи попередній вирок від 28.03.2017р.

Захисник обвинуваченого просив не призначати надто суворого покарання і врахувати визнання обвинуваченим вини, співпрацю зі слідством, щире розкаяння, вважає, що іспитовий строк виправить його підзахисного.

Обвинувачений погодився з думкою захисника, просив не призначати надто суворого покарання.

Вислухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого, сідка і захисника, оцінивши у сукупності усі пояснення, надані у судовому засіданні щодо суті обвинувачення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором що повністю узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні вищевказаного злочину доведена вказаними доказами, що узгоджуються між собою, в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за ч.3ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення, сховища.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим даного злочину, його особу, а також те, що він раніше був неодноразово судимий, у тому числі за тяжкий корисливий злочин, вчинив даний злочин маючи непогашену судимість, до направлення даного кримінального провадження з обвинувальним актом до суду вчинив інший корисливий злочин 31.03.2016року, за який вже засуджений за ст.185ч.3 КК України вироком від 28.03.2017р. до покарання у виді 4-х років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком.

Суд також враховує висновок органу пробації (а.с.42-46), особу обвинуваченого, те, що він вину визнав повністю, стверджує, що у вчиненому розкаявся, за місцем проживання характеризується незадовільно, його сімейний стан проживає з матір`ю похилого віку, яка потребує догляду, також суд враховує те, що обвинувачений на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, а також суд враховує те, що обвинувачений добровільно співпрацював з органами досудового розслідування, надавши в ході досудового і судового розслідування усі пояснення щодо обставин та способу скоєння злочину, стверджує, що розкаюється у скоєному, шкода потерпілій ОСОБА_4 відшкодована шляхом повернення викраденого майна працівниками поліції.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає співпрацю обвинуваченого з органами досудового розслідування, сприяння у розкритті злочину, визнання вини в повному обсязі.

Обставиною, що обтяжує покарання, визначеною ст.67 КК України суд визнає рецидив злочину.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що обвинувачений підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в межах санкції інкримінованої йому статті 185ч.3 КК України у виді позбавлення волі, оскільки більш м`яке покарання не відповідатиме обставинам скоєння злочину, особі обвинуваченого, ступеню його вини, наслідкам від його дій та його ставленню до скоєння злочинів.

Крім того, відповідно до ч.1ст.71 КК України, «якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком».

А ч.4ст.70 КК України визначено, що «за правилами, передбаченими в ч.ч. 1 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу».

Тому суд вважає обов`язковим, при призначенні ОСОБА_5 покарання за даним вироком, застосувати також дію ч.4ст.70 КК України, та на підставі ч.1ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім, оскільки, відповідно до вироку Болградського районного суду Одеської області від 28.03.2017 року (справа №497/1044/16-к) ОСОБА_5 було призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки 8 місяців, а даний злочин був вчинений в ніч з 25 на 26.01.2017р. тобто, до ухвалення вироку від 28.03.2017р., а не після його ухвалення, а тому дія ч.1ст.70 КК України у даному випадку застосуванню не підлягає.
Враховуючи, що покарання за вироком від 28.03.2017 року ОСОБА_5 не відбував, оскільки був звільнений від його відбування з випробувальним строком, суд дійшов висновку, що до покарання, визначеного йому судом даним вироком, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного, слід додати частково невідбуте покарання, що було призначене вказаним вироком суду від 28.03.2017року у виді 6-ти місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні обирався він був затриманий 14.02.2017року, потім ухвалою слідчого судді від 14.02.2017р. йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання під вартою був продовжений 28.03.2017р. ухвалою слідчого судді в межах даного кримінального провадження, та продовжувався судом при розгляді провадження, але 18.08.2017р. під час ухвалення першого вироку у даному кримінальному провадженні, який опісля був скасований при перегляді справи апеляційним судом, обвинувачений був звільнений з-під варти в залі суду. Таким чином, ОСОБА_5 утримувався під вартою з 14.02 до 18.08.2017р. Наразі йому в межах даного кримінального провадження запобіжний захід не обрано незважаючи на те, що обвинувачений був двічі оголошений у розшук, у зв`язку з тим, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 обрано в межах іншого кримінального провадження, яке наразі ще перебуває на стадії досудового розслідування і в межах якого обвинувачений утримується в ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12". Тому в межах даного кримінального провадження запобіжний захід обвинуваченому слід обрати у виді тримання під вартою зважаючи на вид покарання у виді позбавлення волі.

Порте, строк покарання слід рахувати з урахуванням Закону №838-VII від 26 листопада 2015 року, яким визначено, що зарахування строку попереднього ув`язнення в разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Так, 21 червня 2017 року набрав чинності Закон №2046-VIII від 18.06.2017року, яким було змінено ч.5ст.72 КК України. Фактично законодавець повернувся до редакції ч.5ст.72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом №838-VII і передбачала, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 серпня 2018 року, в разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5ст.72 КК в редакції Закону №838-VII.

Оскільки у даному кримінальному провадженні встановлено, що засуджений вчинив злочин до 20 червня 2017 року, при вирішенні питання щодо порядку зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення, суд керується правилами ч.5ст.72 КК у згаданій редакції, що діяла до змін від 18.06.2017р. та дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід рахувати у строк відбування даного покарання тримання його під вартою з 14.02 до 18.08.2017р. 186 днів, та, з врахуванням вимог ЗУ №838-VII від 26 листопада 2015 року, цей строк вважати правильним день за два слід рахувати як 372 дні (186дніх2).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України..

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.185ч.3,70ч.4 КК України, 100, 349ч.3, 369 ч.1, 373 ч.2-3, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ч.4ст.70 КК України до покарання, призначеного даним вироком ОСОБА_5 , частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Болградського районного суду Одеської області від 28 березня 2017 року (справа №497/1044/16-к) у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців.
Остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
До набрання даним вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, та, з урахуванням тримання його під вартою в межах іншого кримінального провадження у ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12", вважати засудженого ОСОБА_5 таким, що в межах даного кримінального провадження він взятий під варту у залі суду 24 квітня 2020 року.

У строк відбування даного покарання ОСОБА_5 врахувати тримання його під вартою в межах даного кримінального провадження з 14.02.2017 року до 18.08.2017року, та, з урахуванням вимог Закону України №838-VII від 26 листопада 2015 року цей строк у строк відбутого покарання вважати правильним і зарахувати як 372 дні.

Речові докази: 170 кг пшениці, насосну станцію (гідрофор), соковижималку, набір інструментів, металеву тачку, що зберігаються, згідно розписки, в потерпілої, вважати поверненими власнику потерпілій ОСОБА_4 після набрання законної сили даним вироком.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та набирає законної сили по закінченню цього строку в разі, якщо він не оскаржений.

На підставі ЗУ №540-IX від 30.03.2020р., строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Постановою КМУ №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19)".
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та направити електронною поштою до ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12" для негайного вручення обвинуваченому.

Зобов`язати керівника ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12" негайно після отримання електронною поштою копії даного вироку вручити її засудженому ОСОБА_5 .

Суддя ОСОБА_1