У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2020 Справа №607/6440/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 в режимі відеоконференції у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України, в кримінальному провадженні №0000175, -

встановив:
Слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України, в кримінальному провадженні №0000175.

У клопотанні слідчого зазначено наступне: «СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 21 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку жовтня 2019 року, у невстановленому слідством місці, до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 звернувся житель міста Тернополя ОСОБА_9 , який повідомив їх про те, що житель села Гаї Гречинські, Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_10 не повертає йому грошовий борг та попросив посприяти в його поверненні. На пропозицію ОСОБА_9 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 погодилися.

Після цього, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 шляхом їх вимагання та за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та пошкодження його майна.

20 жовтня 2019 року ОСОБА_4 , після досягнення домовленості із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вчинення злочину, близько 14.00 години, умисно, з корисливих мотивів, неподалік торгово-розважального центру «Подоляни», що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, при зустрічі з ОСОБА_10 став вимагати у нього в користь ОСОБА_9 грошові кошти.

В цей же день, біля 15.00 години ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , знову зустрівся із ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, де умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, пред`явив йому завідомо протиправну вимогу передати ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 100 (сто) тис. доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.10.2019 становить 2473380 (два мільйони чотириста сімдесят три тисячі триста вісімдесят) гривень. При цьому, ОСОБА_4 в присутності та за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , став погрожувати ОСОБА_10 вбивством в разі не передачі ним вищевказаної суми грошових коштів ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв погрозу ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 про його вбивство як реальну, що цілком може бути реалізована, стати дійсною, якщо він проігнорує їх вимогу про передачу грошових коштів.

22 жовтня 2019 біля 13.28 години ОСОБА_8 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, зателефонував ОСОБА_10 та призначив йому зустріч в приміщенні кафе «Майдан».

В цей же день біля 14.55 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , знову зустрівся із ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, де умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, продовжував пред`являти йому завідомо протиправну вимогу передати ОСОБА_9 100 (сто) тисяч доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.10.2019 становило 2493510 (два мільйони чотириста дев`яносто три тисячі п`ятсот десять) гривень. Потерпілий ОСОБА_10 представив ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 нотаріально завірену заяву ОСОБА_9 , про те що ОСОБА_10 не має перед ним невиконаних зобов`язань та майнових обов`язків. Проте, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою вимагання передачі грошових коштів ОСОБА_9 , продовжував умисно чинити психологічний тиск та залякувати потерпілого ОСОБА_10 , вимагаючи передачу вищевказаної суми грошових коштів у власність ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв тиск та погрози ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 про вчинення насилля над його життям та здоров`ям як реальні, що цілком можуть бути реалізовані, стати дійсними, якщо він проігнорує їх вимогу про передачу грошових коштів.

24 жовтня 2019 біля 10.30 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, зателефонував ОСОБА_10 та призначив йому зустріч в приміщенні кафе «Майдан».

В цей же день біля 11.30 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , знову зустрівся із ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, де умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, продовжував пред`являти йому завідомо протиправну вимогу передати ОСОБА_9 грошові кошти, зменшивши розмір суми до 75 (сімдесят п`ять) тисяч доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.10.2019 становило 1866937 (один мільйон вісімсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 50 копійок. Потерпілий ОСОБА_10 заперечив боргові зобов`язання перед ОСОБА_9 . Проте, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжував умисно чинити психологічне насилля та словесно погрожувати ОСОБА_10 вбивством, спричиненням тілесних ушкоджень та пошкодженням його майна у разі не передачі ним вищевказаної суми коштів ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв погрозу ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 про його вбивство як реальну, що цілком може бути реалізована, стати дійсною, якщо він проігнорує їх вимогу про передачу грошових коштів.

28 жовтня 2019 біля 09.30 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, зателефонував ОСОБА_10 та призначив йому зустріч в приміщенні кафе «Майдан». При цій розмові ОСОБА_4 здійснював на потерпілого психологічний тиск, словесно погрожуючи йому розправою у випадку ігнорування вимог у передачі коштів.

В цей же день біля 12.45 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , знову зустрівся із ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, де умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, продовжував пред`являти йому завідомо протиправну вимогу передати ОСОБА_9 грошові кошти, зменшивши розмір суми до 45 (сорок п`ять) тисяч доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.10.2019 становить 1132834 (один мільйон сто тридцять дві тисячі вісімсот тридцять чотири) гривень 50 копійок. Потерпілий ОСОБА_10 заперечив боргові зобов`язання перед ОСОБА_9 , а останній в свою чергу не представив підтверджуючого документа про цивільно-правові зобов`язання. Проте, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжував умисно чинити психологічне насилля та залякувати ОСОБА_10 , а саме словесно погрожувати йому вбивством.

Потерпілий ОСОБА_10 сприйняв погрозу ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 про вбивство, як реальну, що цілком може бути реалізована, стати дійсною, якщо він затримає чи проігнорує їх вимогу про передачу грошових коштів, тому погодився 29 жовтня 2019 року передати у власність ОСОБА_9 частину грошових коштів, що вимагалися.

29 жовтня 2019 біля 09.30 години ОСОБА_4 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого, неодноразово телефонував ОСОБА_10 . При цих розмовах ОСОБА_4 назвав умови передачі коштів ОСОБА_9 , чинив психологічний тиск на свідомість потерпілого у випадку ігнорування ним вимоги у передачі частини коштів.

В цей же день біля 13.01 год. ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Майдан», що по вул. Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, на протиправну вимогу з погрозами передав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали від ОСОБА_10 частину грошових коштів, яка в нього вимагалася, а саме 500 (п`ятсот) доларів США та заздалегідь виготовлені несправжні (імітаційні) засоби у вигляді банківських банкнот доларів США на загальну суму 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) доларів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.10.2019 становить 751800 (сімсот п`ятдесят одна тисяча вісімсот) гривень.

Під час отримання коштів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були затримані на місці події працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, тобто у вимаганні, а саме вимога передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна.

29 жовтня 2019 року о 15.00 годині ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

30 жовтня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

31 жовтня 2019 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00 год. 00 хв. 25 грудня 2019 року.

24 грудня 2019 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00.00 год. 22 лютого 2020 року.

15 лютого 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

18 лютого 2020 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 29 лютого 2020 року.

26 лютого 2020 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 25 квітня 2020 року.

17 березня 2020 року Тернопільський апеляційний суд вказану ухвалу слідчого судді залишив без змін.

Наявність підстав обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України є зібранні під час досудового розслідування докази, а саме:

документи:

заява ОСОБА_10 про те, що у жовтні 2019 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 здійснюють у нього вимагання коштів;

покази потерпілого ОСОБА_10 , про те, що у жовтні 2019 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 неодноразово протиправно вимагали в нього з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна передати грошові кошти в користь ОСОБА_9 ;

протоколи слідчої дій:

- обшуку від 29 жовтня 2019 року, під час якого в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, виявлено передані ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошові кошти 500 (п`ятсот) доларів США та заздалегідь виготовлені несправжні (імітаційні) засоби у вигляді банківських банкнот доларів США на загальну суму 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) доларів, а також вищевказаних осіб;

- обшуку від 29 жовтня 2019 року, під час якого в приміщенні готельного номера №343 готелю «Тернопіль», що по вулиці Замковій, 14, в м. Тернополі, яке винаймав ОСОБА_4 , виявлено пластикове упакування від sim-картки мобільного оператора «Vodafone» за номером НОМЕР_1 ;

протоколи процесуальної дії:

- затримання 29 жовтня 2019 року ОСОБА_9 , ОСОБА_8 безпосередньо після вчинення злочину, передбаченого ст. 189 КК України, та вилучення у них мобільних телефонів марки Lenovo, Nokia 6310i, Apple iPhone A1661;

- затримання 29 жовтня 2019 року ОСОБА_4 , згідно з яким його затримано безпосередньо після вчинення злочину, передбаченого ст. 189 КК України, та вилучення мобільного телефону марки Samsung.

протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій:

- про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 30 жовтня 2019 року, згідно якого 22, 24, 28 жовтня 2019 року ОСОБА_4 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , вимагав у користь ОСОБА_9 з погрозами грошові кошти;

висновки експертів:

висновком експерта № 7-171/19 від 20 листопада 2019 року телефону марки Samsung, який вилучено у ОСОБА_4 , про наявну інформацію в пам`яті даного телефону про дзвінки та переписку в журналі дзвінків, СМС повідомленнях;

висновком експерта від 22.11.2019 № 8-220/19 за результатами судової експертизи відео-, звукозапису, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що запис містить дані про участь ОСОБА_4 у розмові, що відбулася 22, 24 та 28 листопада 2019 року;

висновком експерта від 26.03.2020 № 8-65/20 за результатами судової експертизи відео-, звукозапису, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що слова та фрази погроз потерпілому здійснені ОСОБА_4

висновком експерта від 24.01.2020 № 3/3-45/20 за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що 500 доларів США номіналом по 100 доларів США кожна із наступними номерами: КВ 07673788В, KL62752406D, DF03850827A, KB77142440F, СL48027625A, виготовлені на підприємстві, що здійснює випуск грошових знаків.

А також іншими матеріалами даного кримінального провадження.

Вказані докази є вагомими, чіткими і узгодженими між собою, свідчать про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини («Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994р., «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року»), факти які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи винесення обвинувального вироку. Достатньо щоб вони могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Метою продовження застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення належної його поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець Грузії, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, він особа без громадянства, не одружений, не працюючий, не має постійного місця роботи та проживання, не має стійких соціальних зав`язків, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

У разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.

п. 3 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризиком того, що у разі не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу він може незаконно впливати на свідків, потерпілого чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні є те, що вказані особи йому відомі, знає їхні місця проживання, тому перебуваючи на волі може незаконно впливати на них, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обгрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

п. 4 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може перешкоджати у встановлені обставин вчинення злочину, встановленню істини у кримінальному провадженні є дані про його особу, спосіб учинення ним злочину, корисливість мотиву, його антигромадська поведінка.

п. 5 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, в т.ч. продовжувати кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець Грузії, може вчинити на території України інші корисливо-насильницькі кримінальні правопорушення, є те, що він безробітний, внаслідок чого не має стабільного джерела прибутку, і свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.

Окрім цього, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 є корисливе-насильницьким, скоєно групою осіб, з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна потерпілого, тому має високий ступінь суспільної небезпеки. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але і жертви злочину та її безпеку, саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці насильницьких злочинів.

Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків.

Підстави для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні, оскільки він притягується до відповідальності за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а також встановлено обставини, що виправдовують тримання його під вартою та підтверджують наявність зазначених ризиків.

Отже, необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних рішень обумовлено обґрунтованістю підозри у вчиненні злочину, який за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до семи років, а також наявність ризиків, які не зменшилися та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії зазначені у п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому запобігання спробам підозрюваного ухилятись від слідства та суду, встановленню істини у кримінальному провадженні виправдовують даний запобіжний захід, підтверджують наявність зазначених ризиків, та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам та не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

25 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду задоволено клопотання слідчого, що погоджене першим заступником прокурора Тернопільської області та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000175 від 21 жовтня 2019 року до шести місяців.

14 квітня 2020 року сторонам кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 290 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки досудового розслідування.

Ознайомлення з матеріалами кримінального провадження має вагоме значення для повного, всебічного та неупередженого здійснення досудового розслідування, оскільки якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень ст. 290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Приймаючи до уваги значний об`єм матеріалів досудового розслідування, який надався для ознайомлення стороні захисту та потерпілого, кількістю підозрюваних та захисників, провести вказану процесуальну дію у строк дії попередньої ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , неможливо, тому виникла необхідність у продовженні цього строку.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної його поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого злочину, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 оголосила короткий виклад клопотання та пояснила, що підтримує його в повному обсязі посилаючись на вказані підстави та просить задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 надав суду письмові заперечення щодо клопотання в котрих зазначено: «Щодо звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою поза межами процесуальних строків

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписом ч.2 ст. 219 КПК України визначено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

При цьому, нормами кримінально-процесуального закону визначено подальший порядок продовження строків досудового розслідування, однак орган досудового розслідування таким правом не скористався.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

У матеріалах судової справи, міститься додане стороною обвинувачення повідомлення про завершення досудового розслідування від 14 квітня 2020 року. Отже, саме з 14 квітня 2020, відповідно до ст. 290 КПК України, у кримінальному розпочалася така процесуальна дія, як надання доступу сторонам кримінального провадження до матеріалів кримінального провадження (ознайомлення з матеріалами досудового розслідування).

Поряд з цим, згідно з ч.3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Згідно з положенням ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки, відповідно до вимог ст. 116 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Таким чином, на підставі системно аналізу положень ст.ст. 5, 110, 113, 115, ч.3 ст. 219 КПК України, слідчий/прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема і складення, погодження та звернення до слідчого судді із клопотанням про продовження строків тримання під вартою.

Однак, клопотання про продовження строку тримання під вартою подано та зареєстровано канцелярією Тернопільського міськрайонного суду 17 квітня 2020 року, після повідомлення про завершення досудового розслідування 14 квітня 2020 року, в період відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, тобто поза межами процесуальних строків у кримінальному провадженні.

Як висновок, за вказаних обставин слідчий суддя позбавлений можливості задовольнити клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки відповідно до ч.3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом і виключень з цього не має. Положення цієї статті є імперативними, які не підлягають іншому тлумаченню та які зобов`язують за вказаних обставин слідчого суддю відмовити у продовженні строків тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, а тому врахування його в строк досудового розслідування обов`язково призведе до невиправданого та незаконного тримання підозрюваного під вартою, що є неприпустимим.

Вказані висновки узгоджуються, окрім іншого і з практикою ЄСПЛ (справа "Єлоєв проти України" (Заява N 17283/02 від 6 листопада 2008 року) відповідно до якої, практика тримання обвинувачених під вартою без конкретного юридичного підґрунтя або за відсутності чітких правил, які б регулювали такі питання, внаслідок чого такі особи можуть бути позбавленими свободи протягом необмеженого строку без відповідного дозволу суду, - несумісна з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, які червоною ниткою проходять через Конвенцію і принцип верховенства права.

Таким чином, період тримання підозрюваного під вартою протягом невизначеного часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження поза межами встановлених строків досудового розслідування, не відповідає вимогам пункту 1 статті 5 Конвенції.

У справі "Чопенко проти України" (Заява № 17735/06) у п. 62. Суд повторно зазначає, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Проте Суд повинен перевірити, чи спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, породжує наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії (№ 1)" (Scordino v. Italy (по. 1)) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190, 191, ECHR 2006).

Щодо обґрунтованості повідомлення про підозру та достатності наданих доказів

15.02.2020 року, слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 відбулась спроба вручення з істотним порушенням вимог КПК України, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 10.02.2020 року стосовно ОСОБА_4 . Зі змісту вище зазначеного повідомлення, орган досудового розслідування повідомив про зміну повідомленої 30.10.2019 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, та повідомив про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, що відповідно до класифікації злочинів за ст. 12 КК України, є менший за ступенем тяжкості злочином, що зменшує ступінь його небезпеки в суспільстві, свідчить про зменшення кількості ризиків.

Слід звернути увагу, що як і повідомлення про підозру від 30.10.2019 року за правовою кваліфікацією ч.4 ст. 189 КК України так і повідомлення про підозру від 10.02.2020 року за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 189 КК України, стороною захисту оскаржується в судовому порядку, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та врученими із істотним порушенням вимог закону.

Усі докази, що долучені до клопотання про продовження строку запобіжного заходу, жодним чином не підтверджують обґрунтованість повідомлення про підозру. Зокрема, до клопотання додано:

- Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.02.2020 року та Тернопільського апеляційного суду від 17.03.2020 року, щодо продовження міри запобіжного заходу та рішення суду І інстанції щодо продовження строків досудового розслідування до 6 ти місяців;

- витяг із ЄРДР у кримінальному провадженні не є доказом, відповідно до вимог ст. 84 КПК України, а є підтвердженням внесення певних відомостей про кримінальне правопорушення до реєстру.

- Висновок експерта №8-220/19 від 25.11.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_4 брав участь у розмовах, зафіксованих на наданих на дослідження носіях. Однак, вказаним висновком експерта не підтверджується, що в діях підзахисного наявні ознаки інкримінованого йому кримінального правопорушення чи протиправність його поведінки.

- Висновок експерта № 8-65/20 від 26.03.20 року, яким встановлено, які саме фрази та слова промовив ОСОБА_4 під час зафіксованих в ході НСРД зустрічей.

Так, на переконання сторони захисту вказаний доказ спростовує обґрунтованість повідомлення про підозру за ч.2 ст. 189 КК України, оскільки у словах підзахисного відсутній факт вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 , а також те, що він безпосередньо погрожував потерпілому вбивством, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та знищенню майна.

- Протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 30.10.2019 року, вказаний доказ прямо суперечить висновку експерта № 8-65/20 від 26.03.20 року, щодо промовлених ОСОБА_4 під час зустрічей, словах та фразах.

Так, у вказаному протоколі зазначається начебто факти погрози застосування насильства ОСОБА_12 , яких останній насправді не говорив і жодних погроз вбивством, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та знищенню майна до ОСОБА_10 не висловлював. Вказаний протокол прямо суперечить висновку експерта № 8-65/20 від 26.03.20 року, щодо слів та висловів промовлених ОСОБА_4 під час зустрічей, оскільки відображає існування погроз яких насправді не було і які експертом не встановлено, що одних і тих же зустрічей, що свідчить про невідповідність фактичним обставинам справи.

- Протокол обшуку від 28.10.2019 у кафе «Майдан», однак ОСОБА_4 у вказаний день не був присутній при зустрічі у вказаному місці та при проведенні даної слідчої дії і цим доказом не підтверджується жодні обставини щодо протиправної поведінки підзахисного.

- Постанова про допуск захисника до участі у кримінальному провадженні від 30.10.2019 року та ордер адвоката процесуальні рішенні, які не є доказом у розумінні КПК України.

- Протокол затримання ОСОБА_4 від 29.10.2019 року форма фіксації прийнятого процесуального рішення.

- Протокол затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказані документи не мають жодного доказового значення та не стосуються предмету поданого клопотання.

- Заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення є тільки підтвердження факту звернення до правоохоронних органів.

- Протокол допиту ОСОБА_10 не може розглядатися слідчим суддею в розумінні доказу, оскільки прямо суперечить положенню ст. 23 КПК України, згідно якої Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

- Повідомлення про завершення досудового розслідування форма фіксації прийнятого процесуального рішення і не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України.

Вище переліченні документи є вичерпними, і такими, що на думку сторони обвинувачення підтверджують обґрунтованість повідомлення про підозру, наявність ризиків передбачених статтею 177 КПК України та неможливість застосування іншого більш м`якого заходу.

Незважаючи на вимоги щодо дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра», ЄСПЛ неодноразово наголошував на його динамічній природі. Так, за §3 ст.5 конвенції, існування «обґрунтованої підозри» у вчиненні затриманою особою кримінального правопорушення є необхідною умовою тримання під вартою, але з плином часу її стає недостатньо.

Окрім цього, згідно п.3 ст.5 конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи й судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення від 21.12.2000 у справі «Яблонський проти Польщі», від 23.09.98 у справі «I.A. проти Франції», від 4.10.2001 у справі «Іловецький проти Польщі»).

Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, відсутності ризиків передбачених статтею 177 КПК України

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порушення: п.5 ч.1 ст. 184 КПК України - відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують наявність наведених ризиків; та в порушення п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України - відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, та ч. 4 ст. 194 КПК України, є підставою відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Статтею 19 Конституції України, закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження, у тому числі, прокурор, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право на свободу особи, чого слідим та прокурором не дотримано.

Враховуючи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000175 від 21.10.2019 року, проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, це у свою чергу унеможливлює будь-який вплив підзахисного на його хід та результати, а відтак, необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Як висновок, у разі недотриманням стороною обвинувачення вимог ч.3 ст. 199 КПК України, законодавцем у ч. 5 цієї ж статті встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Вимоги ч. 5 ст. 199 КПК України є імперативними, які не підлягають іншому тлумаченню та які зобов`язують за вказаних обставин слідчого суддю відмовити у продовженні строків тримання під вартою.

ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Поряд із цим, підзахисний ОСОБА_4 перебуває під вартою з 29.10.2019 року, що в свою чергу свідчить про невиправдане тривале тримання під вартою!

Згідно характеристики ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» ОСОБА_4 характеризується виключно позитивно, вимог режиму не порушував та до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Згідно ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Єдиною підставою для продовження строків тримання під вартою слугує відкриття матеріалів стороною обвинувачення, в порядку ст. 290 КПК України.

Поряд з цим, КПК України не передбачає можливості продовження строку тримання під вартою із підстав виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України, шляхом надання доступу та відкриття матеріалів кримінального провадження. Ознайомлення із матеріалами кримінального провадження є правом підозрюваного/обвинуваченого, а не його обов`язком, що не тягне за собою будь-яких наслідків чи підставою продовження строку тримання під вартою.

Варто врахувати також положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Щодо погіршення стану здоров`я

Зважаючи на те, що підзахисний продовжує утримуватись в умовах ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» тривалий час, стан його здоров`я суттєво погіршився.

Так, згідно відповіді на адвокатський запит надано ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» медичну довідку, зі змісту якої вбачається про невстановлені діагнози, а тільки підозри, та підтверджено неможливість проведення медичного обстеження у повному обсязі у зв`язку із запровадженням надзвичайної ситуації в Україні.

Клопотання про проведення медичного обстеження підзахисному у визначеному обсязі не виконано.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

В силу вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 22 січня 2016 року з огляду на ненадання адміністрацією СІЗО оперативного та належного лікування заявнику, Судом констатовано, що має місце нелюдське та таке, що принижує гідність, поводження в порушення статті 3 Конвенції.

Питання неналежної медичної допомоги особам, які перебувають в установах тимчасового тримання та виконання покарань України, крім того розглядалось Судом у низці справ (див. рішення у справах «ОСОБА_4 та інші проти України» від 18 грудня 2008 року, «Похлєбін проти України» від 20 травня 2010 року, та «Салахов та Іслямова проти України» від 14 березня 2013 року).

Згідно статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013р. №460/5, яким затверджено «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної

кримінально-виконавчої служби України», передбачено надання медичного обслуговування

ув`язненим особам в слідчих ізоляторах.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути

надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, взятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104.

Згідно до п. 2.3 вищевказаного Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини «Ошурко проти України» у п. 75 вказано, що згідно практикою Суду, зазначено, що держава захищати повинна захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу.

Така ж позиція Європейського суду прослідковується і в рішеннях від 28.03.2006 року ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» № 72286, п.п. 104-106 та у справі «Рівьєр проти Франції» № 33834/03, п.62.

Щодо визначено розміру застави

Поряд із цим, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.12.2019 р., про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , визначено ОСОБА_4 , заставу в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень.

Відповідно до змісту ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною п`ятою статті 182 КПК України, визначено межі застави, зокрема: 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто законодавець, із врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, визначає гранично мінімальну та максимальну межу визначення розміру застави.

Слід звернути увагу, що розмір застави визначався судом в період часу, коли ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за особливо тяжким злочином, а на теперішній час повідомлення про підозру змінено на більш м`який ступінь тяжкості злочин та у період проведення досудового розслідування, а на даний час у кримінальному провадженні прийнято рішення про завершення досудового розслідування і сторона обвинувачення вказую, що усі докази зібрані.

Поряд з цим, вказаний розміру застави не враховує майновий стан особи ОСОБА_4 .

Зокрема, при визначені розміру застави, судом не надавалась оцінка витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 не має у власності будь-якого нерухомого майна та витягу із єдиного державного реєстру МВС України, яким підтверджується відсутність у власності будь-якого рухомого майна. Вказані документу суду раніше не надавались та не враховувались при визначенні розміру застави.

Розмір застави повинен гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і не повинен слугувати своєрідною неподоланною перешкодою для звільнення особи з під варти. В будь-якому випадку розмір застави не повинен бути завідомо непомірним для підозрюваного. Про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: п. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Застава у розмірі один мільйон гривень була визначена судом ще 24.12.2019 року, однак по сьогоднішній день зі спливом чотирьох місяців, кошти не були внесені на визначений рахунок, вказана обставина свідчить, що розмір застави є завідомо непомірний і визначена застава не слугує дійсною та реальною альтернативою застосованому запобіжному заходу.

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного.

Так, у рішеннях ЄСПЛ у справах від 28 вересня 2010 року «Мангурас проти Іспанії», «Тошев проти Болгарії», від 10.08.2006 року, вказано, що недостатня оцінка національним судом можливості підсудного внести необхідну суму застави, стала однією із причин за якою суд встановив порушення.

Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як висновок, істотне порушення вимог положень КПК України щодо процедури звернення до суду із вказаним клопотанням, зміна органом досудового розслідування правової кваліфікації на менший за ступенем тяжкості злочин, проведення необхідних всіх необхідних слідчих та процесуальних дій і зібрання усіх доказів, відсутність доведених доказами ризиків та обґрунтованої підозри, молодий вік підзахисного, невиправдано тривале утримання підзахисного під вартою, відсутність судимостей та вперше притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність позитивних характеризуючих даних, зокрема характеристики ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» від 10.12.2019 року, погіршення стану здоров`я та неможливість забезпечити належне медичне забезпечення, дають вагомі та беззаперечні підстави для відмови в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, з метою не порушення прав ОСОБА_4 та норм Конституції України, КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Крім того захисник ОСОБА_5 в залі суду пояснив, що наданий час досудове розслідування завершено, проведено всі необхідні слідчі дії, що в свою чергу унеможливлює будь який вплив його підзахисного на результати досудового розслідування.

Також просить суд звернути увагу на те, що згідно практики ЄСПЛ тривалість перебігу строку досудового розслідування зменшує ризики, які були підставою взяття особи під варту, зауваживши, що в разі продовження строку тримання під вартою до його підзахисного, сумарний строк становитиме 8 місяців.

Захисник ОСОБА_5 також зазначив, що розмір застави визначався судом в період часу, коли ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за особливо тяжким злочином, а на теперішній час повідомлення про підозру змінено на більш м`який ступінь тяжкості злочин та у період проведення досудового розслідування, а на даний час у кримінальному провадженні прийнято рішення про завершення досудового розслідування і сторона обвинувачення вказую, що усі докази зібрані.

Підсумовуючи свої доводи ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши доводи сторін, проаналізувавши клопотання сторони обвинувачення та письмові заперечення сторони захисту, оцінивши долучені до них додатки - матеріали, а також, пояснення і надані докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2019 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00 год. 00 хв. 25 грудня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00.00 год. 22 лютого 2020 року. 15 лютого 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2020 року підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 29 лютого 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2020 року підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 25 квітня 2020 року. 17 березня 2020 року Тернопільський апеляційний суд вказану ухвалу слідчого судді залишив без змін.

На думку слідчого судді клопотання сторони обвинувачення відповідає вимогам зазначеним ч.3 ст. 199 КПК України оскільки крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України у ньому міститься:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами а саме:

Заявою ОСОБА_10 про те, що у жовтні 2019 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 здійснюють у нього вимагання коштів;

показами потерпілого ОСОБА_10 , про те, що у жовтні 2019 року ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 неодноразово протиправно вимагали в нього з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна передати грошові кошти в користь ОСОБА_9 ;

протоколами слідчої дій:

Обшуку від 29 жовтня 2019 року, під час якого в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, виявлено передані ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 грошові кошти 500 (п`ятсот) доларів США та заздалегідь виготовлені несправжні (імітаційні) засоби у вигляді банківських банкнот доларів США на загальну суму 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) доларів, а також вищевказаних осіб;

обшуку від 29 жовтня 2019 року, під час якого в приміщенні готельного номера №343 готелю «Тернопіль», що по вулиці Замковій, 14, в м. Тернополі, яке винаймав ОСОБА_4 , виявлено пластикове упакування від sim-картки мобільного оператора «Vodafone» за номером НОМЕР_1 ;

протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій:

про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 30 жовтня 2019 року, згідно якого 22, 24, 28 жовтня 2019 року ОСОБА_4 в приміщенні кафе «Майдан», що по вулиці Йосипа Сліпого, 1, в м. Тернополі, за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , вимагав у користь ОСОБА_9 з погрозами грошові кошти;

висновками експертів:

Висновком експерта № 7-171/19 від 20 листопада 2019 року телефону марки Samsung, який вилучено у ОСОБА_4 , про наявну інформацію в пам`яті даного телефону про дзвінки та переписку в журналі дзвінків, СМС повідомленнях;

висновком експерта від 22.11.2019 № 8-220/19 за результатами судової експертизи відео-, звукозапису, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що запис містить дані про участь ОСОБА_4 у розмові, що відбулася 22, 24 та 28 листопада 2019 року;

висновком експерта від 26.03.2020 № 8-65/20 за результатами судової експертизи відео-, звукозапису, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що слова та фрази погроз потерпілому здійснені ОСОБА_4

висновком експерта від 24.01.2020 № 3/3-45/20 за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної в кримінальному провадженні №0000175 від 25.10.2019 про те, що 500 доларів США номіналом по 100 доларів США кожна із наступними номерами: КВ 07673788В, KL62752406D, DF03850827A, KB77142440F, СL48027625A, виготовлені на підприємстві, що здійснює випуск грошових знаків.

Крім того суд відзначає, що вказані докази вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2019 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою Водночас, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, зокрема:

Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець Грузії, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, він особа без громадянства, не одружений, не працюючий, не має постійного місця роботи та проживання, не має стійких соціальних зав`язків, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

У разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що у разі не продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу він може незаконно впливати на свідків, потерпілого чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні є те, що вказані особи йому відомі, знає їхні місця проживання, тому перебуваючи на волі може незаконно впливати на них, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обгрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може перешкоджати у встановлені обставин вчинення злочину, встановленню істини у кримінальному провадженні є дані про його особу, спосіб учинення ним злочину, корисливість мотиву, його антигромадська поведінка.

Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець Грузії, може вчинити на території України інші корисливо-насильницькі кримінальні правопорушення, є те, що він безробітний, внаслідок чого не має стабільного джерела прибутку, і свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.

Окрім цього, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 є корисливе-насильницьким, скоєно групою осіб, з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна потерпілого, тому має високий ступінь суспільної небезпеки. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але і жертви злочину та її безпеку, саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці насильницьких злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008 зазначено, що в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про реальне існування ризиків, що у свою чергу дає підстави вважати, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На думку слідчого судді стороною захисту не доведено підстав для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього, суду не надано належних доказів того, що підозрюваний ОСОБА_4 не може утримуватися під вартою за станом здоров`я, чи іншими обставинами.

З метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого злочину, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи ОСОБА_4 , стану здоров`я, відсутності постійного місця проживання та доходу, нестійких соціальних зв`язків, майнового стану, тяжкості інкримінованого йому правопорушення, інших характерезуючих ознак, слідчий суддя вважає за доцільне продовжити строк запобіжного заходу до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на два місяці.

Щодо розміру застави, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п.3 ч.5 ст. 183 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що розмір застави визначався судом в період часу, коли ОСОБА_4 було повідомлено про підозру за особливо тяжким злочином, а на теперішній час повідомлення про підозру змінено на більш м`який ступінь тяжкості злочину та у період проведення досудового розслідування, а на даний час у кримінальному провадженні прийнято рішення про завершення досудового розслідування і сторона обвинувачення вказує, що усі докази зібрані.

Крім того слідчий суддя відзначає, що протягом строку знаходження під вартою (6місяців) визначена судом застава не була внесена, що може свідчити про її непомірність.

На думку слідчого судді стороною захисту доведено необхідність зменшення розміру застави, однак суд вважає, що визначеного п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, недостатньо, оскільки вона не зможе запобігти вищевказаним ризикам, тому доцільно зменшити розмір застави до 250 (двісті п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 525500 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень і продовжити строк її внесення до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

постановив:
ОСОБА_4 продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 23 червня 2020 року 23 год. 59 хв.

ОСОБА_4 зменшити розмір застави до 250 (двісті п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 525500 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень і продовжити строк її внесення до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого або прокурора про зміну місця проживання; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не спілкуватися з потерпілим і свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 23 червня 2020 року.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 23 червня 2020 року в 23 год. 59 хв.

Зобов`язати відповідальну службову особу Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України вжити заходів для проведення медичного обстеження ОСОБА_4 лікарями: отоларингологом, терапевтом, нефрологом, кардіологом, гастроентерологом, хірургом та при необхідності забезпечити надання йому необхідної медичної допомоги - лікування.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Перекладач ОСОБА_6 повинна роз`яснити підозрюваному зміст ухвали, перекласти її та засвідчити своїм підписом.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України для вручення ОСОБА_4 , а також вручити іншим учасникам.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1