Справа №295/3400/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про скасування арешту на майно, передачу на відповідальне зберігання, -

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з клопотанням про скасування арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 та фактично просив зобов`язати слідчого безоплатно повернути автомобіль.

Крім того в клопотанні адвокатом зазначено, автомобіль має бути переданий ОСОБА_4 на відповідальне зберігання виходячи з того, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст..286 КК України.

В обґрунтування вимог заяви в частині скасування арешту адвокат вказує, що на даний час відсутні підстави для утримання авто на штраф майданчику.

В судове засідання слідчий не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлявся, причини неявки не повідомив. Представник заявника подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Ухвалю слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.01.2020 р. накладено арешт на автомобіль марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено в рамках кримінального провадження №0000015 від 10.01.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з посиланням на те, що 09.01.2020р. поблизу села Кам`янка сталася ДТП за участю автомобіля марки «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої водій автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи, що заявником до клопотання не надано завіреної належним чином постанови про закриття кримінального провадження, погодженої процесуальним керівником, або інших відомостей, які вказують, що в застосуванні арешту речового доказу авто, відпала потреба, та в клопотанні не зазначено обставин і доказів, що відпала потреба у арешті або арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для скасування арешту на авто.
Вимога про безоплатне повернення майна не підлягає до задоволення, оскільки вказане питання повинно вирішуватися під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в порядку, визначеному главою 26 КПК України, а не під час розгляду клопотання про скасування арешту майна згідно ст.174 КПК України.

В частині вимоги про передачу авто на відповідальне зберігання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Статтею 100 КПК України встановлено порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.
Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Отже, у відповідності до положень ст..100 КПК України до компетенції слідчого судді віднесено лише питання передачі речових доказів на їх реалізацію, для знищення, для технологічної переробки, або для передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління речовими доказами. Вирішення питань щодо повернення власнику (законному володільцю) або передачі такій особі на відповідальне зберігання речових доказів до компетенції слідчого судді у відповідності до ст. 100 КПК України, не належить.
На підставі вищезазначеного, згідно ст. ст. 100, 170 - 174 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:
у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1