Справа № 333/6537/19
Провадження № 1-кс/333/2582/19
УХВАЛА
26 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2019 року в провадження слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У своїй скарзі ОСОБА_4 зазначає, що на виконанні у Комунарському районному відділі державної виконавчої служби знаходився виконавчий лист №2-2810/2009, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя, яким було зобов`язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 588 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

До теперішнього часу рішення суду не було виконано, тому вона звернулася до виконавчою служби із проханням ознайомитися з виконавчим провадженням, що і зробила 05.11.2019 року.

Під час вивчення матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_4 дізналася, що виконавче провадження було закінчено 07.08.2019 року. Крім того, у вказаних матеріалах міститься подання начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 15.02.2016 рокупро скоєний ОСОБА_5 злочин, а саме умисне не виконання рішення суду. Листом від 22.03.2016 року начальник Комунарського ВП Дніпровського (на той час Ленінського) ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 повідомив, що вказане подання було зареєстровано в ЖЄО 32566 від 15.02.2016 року, розглянуто відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та за наслідками перевірки ознак злочину у діях ОСОБА_5 не встановлено.

На думку ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст. 214 КПК України, працівники поліції Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області допустили бездіяльність, яка виразилася у не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтримала скаргу з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що в даному випадку ОСОБА_4 не є заявником у розумінні ст.303 КПК України, проте вказане подання начальника ВДВС безпосередньо стосується прав та інтересів останньої, тому вона вважає, що ОСОБА_4 має право подавати таку скаргу. Десятиденний строк на оскарження ОСОБА_4 не пропустила, враховуючи, що остання дізналася про існування такого подання та порушення вимог ст. 214 КПК України лише 05.11.2019 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, а скарга подана до суду 13.11.2019 року.

Заступник начальника СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , яка отримала повістку до судового засідання не прибула. До суду надала заяву про розгляд скарги ОСОБА_4 без її участі.
Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи факт належного повідомлення представника органу досудового розслідування про час та дату розгляду скарги ОСОБА_4 та заяву ОСОБА_8 , слідчий суддя прийняв рішення про розгляд скарги без участі слідчого.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, а також матеріали по поданню начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 15.02.2016 року, слідчий суддя дійшов до такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

ОСОБА_4 дійсно у даному випадку не є процесуальною особою, зазначеною у п.1 ч.1 ст. 303 КПК України. Водночас, на думку слідчого судді має право подавати скаргу у вказаному порядку, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першої статті 7 КПК України.
В частині першій статті 7 КПК України зазначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Положення статті 9 КПК України додатково конкретизують зміст статті 8 КПК, зокрема, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми статей 8 і 9 КПК України передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Корецький та інші проти України» від 3 квітня 2008 року визначено вимогу щодо «якості закону». Ступінь необхідної чіткості національного законодавства, яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки, значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.
Аналогічні вимоги до оцінки «якості закону», які дають змогу під час судового розгляду уникнути порушення конституційних прав і свобод людини містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року.
Виконуючи указані вимоги, суд повинен взяти до уваги рішення Конституційного Суду України у справі № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року де зазначено, що «закони, інші нормативно-правові акти, які визначають порядок реалізації встановлених Конституцією України та міжнародними договорами прав і свобод людини і громадянина, не повинні звужувати, заперечувати чи в будь-який інший спосіб обмежувати ці права і свободи. Цей принцип є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином (п.п. 5.2, 5.5).
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
В даному випадку рішення суду, яке на цей час не виконане, стосується права ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Законодавець (на час виникнення спірних відносин) наділив державних виконавців повноваженнями примусово виконувати рішення суду. Крім того, відповідно до вимог ст.90 ЗУ «Про виконавче провадження» законодавець також передбачив механізм притягнення особи, яка не виконала рішення суду, саме через звернення начальником ВДВС (державного виконавця) до правоохоронних органів з відповідним поданням (повідомленням). Таким чином, на думку суду, правомірно був реалізований вказаний механізм з приводу звернення з поданням.
Аналіз п.1 ч.1 ст.303 КПК України дає підстави вважати, що законодавець передбачив як суб`єктів звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого, прокурора осіб, права та інтереси яких були порушені і їх представників. Після прийняття КПК України у 2012 році судова практика неодноразово стикалася із випадками, коли із скаргами на бездіяльність слідчого і прокурора зверталися особи, які прямо не передбачені у п.1 ч.1 ст.303 КПК України, але їх права були порушені. Тому, законодавець періодично розширяв список таких суб`єктів, приймаючи відповідні зміни до КПК України (наприклад, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; володільцем тимчасово вилученого майна; іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування).
Звісно, повертаючись до «оцінки якості закону», враховуючи, що законодавець безумовно не може передбачити всі можливі випадки, тому в даному випадку, вважаю, що ОСОБА_4 як особа, чиї права були порушені і на цей час не поновлені, мала право звернутися до суду із скаргою на бездіяльність слідчого.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
На запит слідчого судді, в.о. начальника Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_4 з матеріалами виконавчого провадження №51310266 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2810/2009 ознайомилася 05.11.2019 року.
Таким чином, враховуючи, що відсутні відомості, що ОСОБА_4 до 05.11.2019 року була обізнана про направлення начальником ВДВС ОСОБА_6 подання до Комунарського ВП ще у 2016 році та отримання ВДВС відповіді на подання, тому строк, передбачений ч.1 ст.304 КПК України, необхідно рахувати з дня ознайомлення ОСОБА_4 з матеріалами виконавчого провадження.
З урахуванням того, що ОСОБА_4 скаргу до суду подала 13.11.2019 року, вважаю, що остання своєчасно звернулася із скаргою.

За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2016 року до Комунарського ВП Дніпровського (раніше Ленінського) ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло подання начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 , в якому останній просив, на підставі ч.2 ст.90 ЗУ «Про виконавче провадження» розпочати досудове розслідування щодо вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , а саме умисного перешкоджання виконання рішення Комунарського районного суду від 04.11.2015 року, зазначаючи при цьому, що дії останнього необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.382 КК України.
У подальшому, того ж дня, начальник СВ Комунарського ВП Дніпровського (Ленінського) ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 направив матеріали подання начальника ВДВС начальнику Комунарського ВП у зв`язку з відсутностю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю через це внести інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
10.03.2016 року начальник сектору Комунарського ВП Дніпровського (Ленінського) ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 склав висновок у порядку вимог ЗУ «Про звернення громадян», в якому зазначено, що у діях ОСОБА_5 не встановлено ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто без внесення відомостей до ЄРДР та проведення відповідного досудового розслідування старшим інспектором особою, яка не є стороною обвинувачення, прийнято рішення по відомостях, повідомлених начальником ВДВС у своєму поданні.

Таким чином, встановлено, що у поданні начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 15.02.2016 року містилися факти, відомості про які необхідно було внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Водночас, начальником слідчого відділення Комунарського ВП Дніпровського (Ленінського) ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 не були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України, передбачені ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тому слідчий суддя, вважає за необхідне, задовольнити скаргу ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 214, 217, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.
Зобов`язати начальника слідчого відділення Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 або особи, яка виконує його обов`язки внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про скоєння злочину, викладені у поданні начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 15.02.2016 року, зареєстрованого у Комунарському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 15.02.2016 року за №2566.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.
Повний текст ухвали складено 29.11.2019 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1