ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4475/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/984/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2019 року відмовлено у задоволенні спільного подання начальника державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, виходив із того, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки на переконання суду, його позитивна поведінка та ставлення до праці пов`язане із примусом режиму утримання, а не дійсним ставленням до додержання правил поведінки та праці.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити спільне подання начальника державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Посилається на те, що частина невідбутого строку покарання складає приблизно 15 місяців, і це є достатнім для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, з огляду на початок та кінець відбування строку покарання.

Зазначає, що суд не взяв до уваги висновок адміністрації установи про ступінь його виправлення, який ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарання.

З моменту засудження з 2015 року в його житті відбулися позитивні зміни , він одружився, має сім`ю, спільну дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він був самозайнятою особою в установі, виконував обов`язки старшого днювального медичної частини, на даний час офіційно працевлаштований, має налагоджені зв`язки із сім`єю, навички та вміння знайти законний спосіб для існування, а дружина та діти допоможуть йому адаптуватися до життя на волі, що підтверджується гарантійним листом його дружини.

На думку апелянта, про ступінь його виправлення свідчать матеріали справи, де зазначено, що він має 6 заохочень та 2 стягнення, які погашені та підтверджують його особисте бажання співпрацювати з персоналом установи, рідними та близькими йому людьми.

Вважає, що суду необхідно керуватися принципом індивідуалізації виконання покарань, з урахуванням його позитивної характеристики та поведінки.

Сумлінність поведінки засудженого, на його думку, можна оцінити через визнання ним вини у вчиненні злочину, підтримання стійкого зв`язку з сім`єю, здоровий спосіб життя, свідоме і беззаперечне дотримання режиму, виконання законних вимог та вказівок адміністрації колонії, отримання заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Апелянт стверджує, що наявність попередніх судимостей, за якими він звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-достроково, не можуть самі по собі слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні, оскільки ці обставини не стосуються покарання, яке він відбуває.

Сукупність даних, які характеризують засудженого, в тому числі його ставлення до праці за власним бажанням, соціальна спрямованість, наявність заохочень, на думку апелянта вказують на те, що він довів своє виправлення, а тому підлягає умовно-дострокову звільненню.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги засудженого та просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2015 року за ч.1 ст. 310, ч.1 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10 березня 2016 року ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.09.2015 року по 14.01.2016 року у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 24.09.2015 року, кінець строку 04.12.2020 року.
Адміністрацією установи виконання покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно.
За період відбування покарання в державній установі «Північна виправна колонія №90» до засудженого шість разів застосовувалися заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.
ОСОБА_7 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності , стягнення на даний час знято та погашено у встановленому законом порядку. Однак ці відомості вказують на те, що його поведінка не була сумлінною.
Вбачається, що адміністрацією установи у квітні 2017 року відмовлено у переведенні ОСОБА_7 до дільниці соціальної реабілітації, а у березні 2018 року відмовлено у зверненні до суду із поданням про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.
Матеріали провадження підтверджують, що за весь час відбування покарання в установі попереднього ув`язнення, тобто починаючи з 2015 року, ОСОБА_7 працював лише у серпні 2019 року, тобто уже після розгляду клопотання судом та постановлення оскаржуваної ухвали, безпосередньо вже перед апеляційним оскарженням ухвали.
Відомостей про неможливість працевлаштування на виробничій зоні через об`єктивні причини від початку відбування строку покарання , матеріали провадження не містять.
У поданні установи виконання покарання, яке надійшло до суду 05.03.2019 року заначено , що на даний час за власним бажанням ОСОБА_7 виконує без оплати праці обов`язки старшого днювального медичної частини. Однак ці відомості не свідчать про те, що весь час відбування покарання ОСОБА_7 добровільно виконував безоплатно роботу , яка виходить за межі передбачених законом обов`язків, покладених на засуджених.
Наявність попередніх судимостей також підлягають оцінці, оскільки ці відомості характеризують особу обвинуваченого в цілому .
Як видно, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, переважна більшість скоєних засудженим злочинів були тяжкими.
Засуджений раніше звільнявся від відбування покарання у зв`язку із застосуванням відносно нього положень закону про амністію, а також був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-достроково. Однак нівелюючи гуманне ставлення зі сторони держави, пов`язане із застосуванням інститутів звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 продовжив скоювати кримінально-карані діяння, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .
Відбуття певної частини покарання, отримання незначної кількості заохочень, добровільне виконання обов`язків старшого днювального медичної частини, наявність сім`ї, в тому числі малолітньої доньки, самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для висновку про виправлення засудженого , а відтак і для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки при вирішенні цього питання у сукупності підлягають врахуванню як дані про поведінку засудженого під час відбуття покарання, так і дані, що його характеризують в цілому.
Дотримання режиму відбування покарання, виконання законних вимог адміністрації установи є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.
Намір засудженого у разі умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вести правомірний спосіб життя, та наявність гарантійного листа від дружини засудженого, не можна визнати тим суттєвим чинником, який би гарантовано став запорукою правослухняної поведінки ОСОБА_7 .
На переконання колегії суддів, процес виправлення засудженого, який відбуває покарання за скоєння сукупності злочинів, один з яких є тяжким, не досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів вбачає, що при вирішенні подання суд правильного застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Посилання захисника на помилкову вказівку у тексті ухвали суду на прізвище іншої особи не свідчить , що суд при вирішенні клопотання з достатньою повнотою не врахував відомості про особу засудженого ОСОБА_7 .
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали не встановлено.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 , 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 10 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволення спільного подання начальника державної установи «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2