Провадження № 1-в/947/281/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 рокуКиївський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_4 для розгляду питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клюси, Щорського району, Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 16.09.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;

В С Т А Н О В И В:

Київський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернувся до суду з поданням для розгляду питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання за наявності кількох вироків.

Прокурор до суду з`явився та подання підтримав.

Засуджений та представник відділу пробації, завчасно повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, проте до суду не з`явилися, клопотань та пояснень про причину неявки не надали.

Відповідно до ст.ст.324, 539 КПК України, неприбуття в судове засідання представника сектору пробації та засудженого, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання не перешкоджає проведенню судового засідання.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши подання, судові рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 2 частини другої ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої ст. 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

У пунктах 11, 14 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків та інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185, КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;

При цьому 05.03.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, КК України до покарання у вигляді 3 років та 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком та вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2018 року остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Проте Солом`янський районний суд м. Києва при винесенні вироку 05.03.2019 року не застосував положення ст. ст. 70, 71 КК України, а застосування ст. ст. 70, 71 КК України стадії виконання вироків, які набрали законної сили, не передбачено КПК України.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 вказано, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За правовим висновком Верховного Суду від 27.03.2018 (провадження № 51-717км18) щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням викладеного та з метою недопустимості погіршення становища засудженого, питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_5 необхідно вирішити з урахуванням норм ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до положень п.11 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Також у п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року N7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.
При цьому, при призначенні покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків слід забезпечити недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання постановлених відносно нього вироків, а також не допустити погіршення становища засудженого під час вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, як то передбачено нормами ст.ст.70, 71 КК України.
Зі змісту ст.6 параграфу 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року слідує, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Відповідно до цього принципу жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повторний перегляд порушеного питання не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду, (п. п. 51, 52 у справі «Науменко проти України» М 41984/98, рішення від 09.11.2004).
Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_5 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, а не під час іспитового строку.
З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного клопотання порушує суть вироків та може погіршити становище засудженого, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства про вирішення питань, повязаних з виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року № 11, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст.537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_4 для розгляду питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1