Справа № 682/3323/19
Провадження № 1-кп/682/247/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Славута кримінальне провадження № 0000531 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Славути Хмельницької області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2 Додатку №1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07 червня 1992 року № 2471-701 «Про право власності на окремі види майна», п. 2.1, 2.2 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, 24 жовтня 2019 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи у лісовому масиві на технічній території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , під час виконання лісогосподарських робіт на ділянці, де проводилася рубка, знайшов 39 зарядів бездимного пороху циліндричної форми загальною вагою 343,5 грамів, який є вибуховою речовиною метальної дії та не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вибухових речовин, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи, що вказані предмети вилучені із обігу, а також, їх заборонено виносити із технічної території військової частини НОМЕР_1 , привласнив знайдене, чим незаконно придбав вибухову речовину, заховавши її до свого власного рюкзака та носив при собі.
Після цього, близько 15 години 20 хвилини 24 жовтня 2019 року ОСОБА_4 намагаючись вивезти вказані вибухові речовини через контрольно-пропускний пункт № 3 за територію військової частини НОМЕР_1 був зупинений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вибухові речовини в нього були вилучені. Тим самим ОСОБА_4 вчинив придбання та носіння вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.
05.11.2019 року між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника укладена угода про визнання винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на таких умовах: ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Сторони погодили призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням встановивши 1 рік іспитового строку та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу є тяжким злочином, однак, діями обвинуваченого порушені лише інтереси держави. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнає повністю, цілком розуміє права, визначені ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Прокурор пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, та просить затвердити угоду.

Обвинувачений вину визнав, ствердив обставини вчинення кримінального правопорушення, просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди про визнання винуватості, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди не встановлено.

Прокурором при вирішенні питання про укладення угоди враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, інтересам суспільства не суперечить, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання. Зокрема, враховано, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, що пом`якшує його покарання.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку укладену між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості затвердити, призначити останньому узгоджене сторонами покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням встановивши іспитовий строк 1 рік та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України вилучені у ОСОБА_4 39 зарядів бездимного пороху циліндричної форми загальною вагою 343,5 грамів, що були предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з придбанням та носінням вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, підлягають знищенню.

В силу ст. 124 КПК України та на підставі ст. 100 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави стягненню підлягають судові витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, 368, 370, 374-376, 475 КПК України, суд, -

засудив:

Укладену 05 листопада 2019 року між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертизи в сумі 2 512,16 гривень.

Речові докази: 39 зарядів бездимного пороху циліндричної форми загальною вагою 343,5 грамів, - знищити;

рюкзак чорного кольору"PURINA PROBLAN" та куртку синього кольору із написом"BASK" - повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1