ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1994/20 Справа № 204/7850/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою суду від 14 травня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 липня 2020 року. В задоволенні сторони захисту про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту відмовлено.
Приймаючи рішення суд І інстанції врахував положення ст.ст. 177 та 178 КПК України, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має утриманців, проживає за межами м. Дніпро, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому встановив наявність ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також зазначив, що ОСОБА_7 після звільнення його з-під варти, в період застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту вчинив нове діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд І інстанції встановив наявність ризику можливості обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення. На підставі чого суд І інстанції застосував до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід та не знайшов підстав для задоволення клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що встановлені судом І інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК України не існують, оскільки ОСОБА_7 не буде переховуватися від суду в силу свого скрутного матеріального становища, йому необхідно допомагати літній бабусі, останній має тісні стосунки з матір`ю, батьком, братом, позитивно характеризується, неофіційно працював в тому числі і закордоном, раніше не судимий, визнав вину, активно сприяв слідству, не мав наміру вбивати потерпілого і надавав йому кошти на лікування, а також захисник вказує, що обвинувачений вчасно з`являвся до слідчого для допиту та суду. Крім того, захисник вказує, що його підзахисний не буде впливати на свідків та потерпілого, так як вони вже допитані судом, знаходяться в родинних стосунках та дійшли до примирення між собою. Захисник вказує, що ОСОБА_7 під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту виявив бажання провідати свою дівчину та вчинив інший злочин з необережності, так як захищався від потерпілого, який перебував в стані алкогольного спяніння, тому на думку захисника даний факт не може свідчити про можливість вчинити обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. При цьому апелянт вважає, що кваліфікація злочину в якому обвинувачується ОСОБА_7 є неправильною та дії останнього повинні кваліфікуватися за ч.2 ст. 125 КК України, про що свідчить поведінка потерпілого, характер нанесення ножових поранень та тяжкість тілесних ушкоджень отриманих потерпілим.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду І інстанції про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, то апеляційний суд зазначає, що правильність кваліфікації дій особи перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду питання кваліфікації дій не вирішується.
Стосовно інших доводів захисника, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ст. 177 КПК України на період розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, що ОСОБА_7 може: переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підтвердженням встановлених ризиків є те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, даний злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, останній не працює, не має утриманців та проживає за межами м. Дніпро. Крім того, обвинувачений будучи звільненим з під варти та до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із заборонною залишати місце свого проживання не виконав покладенні на нього обов`язки, залишив місце проживання вчинивши новий злочин і на даний час стосовно ОСОБА_7 в Солонянському районному суді Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0000102, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши обставини про які йдеться у вказаній статті, а також вказав, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не дають підстави для призначення більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , про який просив захисник в під час судового розгляду.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4