Березівський районний суд Одеської області
05.02.2020
Справа № 494/1299/19
Провадження № 1-кп/494/76/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Березівка
Суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8 ,
особа ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження №0000747 щодо обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені судді Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Ухвалою від 20.12.2019 року суддя ОСОБА_10 заявив самовідвід по справі та справу передано до канцелярії суду для автоматизованого перерозподілу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019 року вказана справа надійшла в провадження судді ОСОБА_1 , та передана йому до розгляду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпілі та представник ОСОБА_6 висловили думку про можливість призначення справи до судового розгляду. Вважали клопотання про повернення обвинувального акту таким, що не підлягає задоволенню. Прокурор просив застосувати до ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт, з підстав зазначених у клопотанні.

Обвинувачений та його захисник після обговорення питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як таких що не відповідають вимогам статті 291 КПК України, оскільки ознайомившись з обвинувальним актам виявили недоліки, які не дають можливість обвинуваченому належним чином здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення, а також робить неможливим справедливий судовий розгляд справи в межах висунутого обвинувачення.

Даний обвинувальний акт надійшов супровідним листом без підпису прокурора. Також, обвинувальний акт складений слідчим та прокурором не скріплений печаткою. Цивільний позов ОСОБА_9 викладений на 3 аркушах, хоча він подав 5 аркушів. Також, у цивільному позові він визначає себе потерпілим, однак такі відомості в матеріалах досудового розслідування відсутні. Більш того, слідчий та прокурор не визначились з формулюванням обвинувачення та воно не є конкретним, що обмежує право на захист. Щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного захисту у вигляді домашнього арешту, то вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Обвинувачений вказав, що офіційно працює приватним підприємцем з 08:00 до 20:00 год.

У судовому засіданні особа ОСОБА_9 зазначив, що його не визначено як потерпілого та він подав цивільний позов. Наполягав на розгляді його позову за його участі. Щодо клопотань прокурора, то вказав на розсуд суду.

Суд, заслухавши клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, клопотання захисника обвинуваченого про повернення обвинувального акту, думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, а клопотання про застосування запобіжного заходу - частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 314 КПК України «У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу».

Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені статтею 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.

У відповідності ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.»

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 291 КПК України: «Обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення».

Згідно з пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, «обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України». Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Формулювання обвинувачення це фактично виклад об`єктивної сторони злочину, тобто той стислий висновок, який робить прокурор або слідчий щодо події злочину та безумовно з точною кваліфікацією дій особи, відповідно до Кримінального Кодексу України.

Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як зазначає захисник обвинуваченого прокурор не визначився з формулюванням обвинувачення, а саме: обвинувачення не містить мотивів та мету вчинення кримінального правопорушення. Суд погоджується з думкою захисника, що описуючи події, які відбувались 28.07.2019 року , прокурор зазначив про те, що спочатку знаходився за кермом ОСОБА_7 та не вказує про наявність пасажирів БМВ Х5. Проте, після зіткнення з автомобілем ОСОБА_11 , прокурор зазначає, що наслідок ДТП смертельно травмовано пасажира БМВ Х5 ОСОБА_12 . Не зазначено про наявність інших пасажирів та не вказано, чи була у обвинуваченого мета завдати шкоду саме ОСОБА_12 та його мотиви вчинення такого.

Крім того, у обвинувальному акті потерпілими визначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , також визначено, що ОСОБА_9 подав цивільний позов.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_9 подав клопотання про визнання його потерпілим, оскільки він також є учасником цієї пригоди та йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Однак, у обвинувальному акті не вказано, чи отримав автомобіль Стоянова механічні пошкодження та не визнано його потерпілим. Водночас, до провадження прийнятий цивільний позов та сам прокурор робить твердження про те, що відбулось зіткнення автомобілів.

Також, відповідно до ст. 66 КК України прокурор вказує про добровільне відшкодування завданого збитку, однак під час судового розгляду заявлені цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що також спростовує це твердження прокурора у обвинувальному акті.

Щодо посилання обвинуваченого та його захисника про обов`язковість підписання супровідного листа, проставляння печатки на обвинувальному акті, то суд вважає зазначити наступне.

Супровідний лист не є процесуальним документом, а лише є листом, згідно якого направляється обвинувальний акт. Також, посилання захисника на обов`язковість проставляння печатки є помилковим, оскільки не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акту або ж іншого процесуального документу.

Також, є помилковим посилання захисника обвинуваченого, щодо подання ОСОБА_11 цивільного позову на 3 аркушах, оскільки він викладений на 5 аркушах. Проте , в судовому засіданні ОСОБА_11 підтвердив подання позову саме на 3 аркушах, тобто на 5 сторінках.

За таких обставин, суд вважає частково обґрунтованим посилання захисника у клопотанні про повернення обвинувального акту, а тому виявлені недоліки, які не дають можливість обвинуваченому належним чином здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення, не визначення кола потерпілих, - робить неможливим справедливий судовий розгляд справи в межах висунутого обвинувачення.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.

Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідають вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Щодо клопотання прокурора про застосування цілодобового домашнього арешту, то суд вважає зазначити наступне:

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

КПК України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Строк домашнього арешту обвинуваченого закінчився, однак судове провадження по даній справі перебуває на стадії підготовчого судового засіданні.

Судом встановлено, що у відповідності із ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Враховуючи особливості вказаного запобіжного заходу, суд вважає, що такий буде достатнім та таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зі сторони ОСОБА_7 , зокрема, останій може переховуватися від суду, так як санкція статті, в якій він обвинувачується , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років та може незаконно впливати на потерпілих, оскільки, як встановлено судом збитки їм не відшкодовані, що свідчить про наявність ризику п.3 ч.1 ст.177 КПК України. .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні та клопотанні, обґрунтовано наводить ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з цим, суд враховує, що ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем та працює з 08:00 год. по 20:00 год.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що санкція статті, інкримінованої ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його підприємницьку діяльність, суд доходить до висновку, що клопотання органу обвинувачення необхідно частково задовольнити, оскільки такий буде достатнім та таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України із сторони обвинуваченого, тому домашній арешт в певний період доби, надасть останньому можливість працювати з метою отримання доходів для забезпечення своєї життєдіяльності. Окрім того, на ОСОБА_7 суд вважає за необхідне покласти обов`язки відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177,181, 291,314, 315, 370 - 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про повернення обвинувального акту - задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000747 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України - повернути прокурору відділу прокуратури Одеської області.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 20:00 год. до 8:00 год. за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто з 05.02.2020 року по 04.03.2020 року включно.
Покласти на ОСОБА_7 , наступні обов`язки, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою,
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого, прокурора або суду,

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить по 04.03.2020 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06.02.2020 року.

Суддя ОСОБА_1
Підпис

згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматичної системи документообігу суду.

Ухвала не набрала законної сили .

Оригінал ухвали знаходиться у справі №494/1299/19.

Суддя: ОСОБА_1

Виконавець: ОСОБА_13
23.01.2020 рік