Провадження №11-кп/801/351/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного 17.09.2018 в ЄРДР за №0003685, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремого механізованого батальйону морської піхоти, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 29.09.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування покарання (відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України визнається таким, що не має судимості).
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з процесуального витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 11.09.2018 близько 20:00 год, перебуваючи поблизу буд. № 44 по вул. Некрасова у м. Вінниці, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих спонукань, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , з якою підтримував товариські відносини, отримав від останньої одну сережку, виготовлену із золота 583 проби, вагою 2,26 г, під приводом відшукання іншої такої ж сережки, яку ОСОБА_8 втратила напередодні. Отримавши вказану сережку, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати її останній, зайшов до ломбардного відділення «Ломбард» Заставно-Кредитний Дім», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Некрасова, буд. № 44, де без відома ОСОБА_8 здав вказану сережку із золота, за що отримав грошову винагороду, якою розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 5779/18-21 від 29.10.2018 ринкова вартість сережки, виготовленої із золота 583 проби, вагою 2,26 г, станом на момент вчинення кримінального правопорушення становила 1 400,09 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1 400,09 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.
Вказує, що судом належно не враховані обставини, що він з потерпілою разом ходили в ломбард здавати сережку, оскільки в них закінчились кошти.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України відповідає встановленим у кримінальному провадженні обставинам.
Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочинів за ст. 190 ч. 1 КК України в суді першої інстанції не спростовує висновок суду про вчинення ним злочину за ознаками шахрайства, а є, виключно, методом захисту, реалізація якого спрямована на уникнення відповідальності за вчинене ним протиправне діяння.
Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 підтверджуються, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 щодо вчинених стосовно неї шахрайських дій.
Таким чином, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 обґрунтовано належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, вважає безпідставними доводи засудженого щодо недоведеності його вини, невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам справи.
Шахрайство це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. При цьому шахрайство це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.
Шахрайство вважається закінченим злочином, якщо винний заволодіває предметом злочину винятково за допомогою обману або зловживання довірою і після цього має реальну можливість розпорядитися ним як своїм. Це означає, що шахрайство передбачає такий перехід певного предмета у володіння винного, який дозволяє йому реально здійснити хоча б первісне розпорядження.
Предметом шахрайства є майно потерпілої ОСОБА_8 .
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілої щодо покарання обвинуваченого.
Покарання ОСОБА_7 , призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, є правильним, і підстав для зміни вироку суду у цій частині не вбачається.
При цьому доводи обвинуваченого про незаконність призначення йому як військовослужбовцю покарання у виді обмеження волі апеляційний суд вважає безпідставний.
Статтею 62 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі не застосовується, зокрема, до військовослужбовців строкової служби.
З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не є військовослужбовцем строкової служби, а проходить військову службу за контрактом і не підпадає під обмеження, визначені статтею 61 КК України.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що твердження обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заволодіння чужим майном, спростовується матеріалами справи, а тому часткове визнання своєї вини та розкаяння обвинуваченого визнав не щирими, що є виключно методом захисту.
Відповідно до вимог ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодних таких підстав обвинуваченим ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено.
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає безпідставним.
Виходячи з наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягають задоволенню, оскільки доводи, що в ній викладені, не знайшли свого підтвердження.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді