ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2020м.Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/1059/17 відносно

ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кишинів, громадянина Республіки Молдова, з середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Приморського районного суду м.Одеси від 13.11.2018 року за ч.1 ст.185, ч. 2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки,

обвинуваченого в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15- ч.2 ст.185, ч.3 ст.289 КК України,
В С Т А Н О В И В :

25.11.2016 приблизно об 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_14 , рухаючись у маршрутному таксі №232 по вулиці Академіка Філатова в м. Одесі, між зупинками «Кафе Сонячне» - «Будинок меблів», діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно заволодів майном ОСОБА_15 : мобільним телефоном фірми «Prestigio» модель «MUZE D3», вартістю 2417 гривень 91 копійка, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Лайф», однак розпорядитися викраденим майном ОСОБА_14 не зміг, оскільки був зупинений очевидцями події, тобто не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Наступного дня, тобто 26.11.2016, приблизно об 04 годині 30 хвилин, ОСОБА_14 , знаходячись біля кафе «Схід» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 20-А, діючи умисно, повторно, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, а саме під впливом препарату «метадон», шляхом запуску двигуна за допомогою знайденого ним ключа від автомобіля, незаконно заволодів автомобілем «Audi А-8», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ринкова вартість якого складала 418 931 гривня 06 копійок, який належить ОСОБА_16 після чого, на викраденому транспортному засобі з місця скоєння кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном. Разом із цим, внаслідок переслідування викраденого ОСОБА_14 автомобіля і вчиненого ним ДТП, ОСОБА_14 був затриманий працівниками патрульної поліції.
Обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення майна (крадіжку), вчиненого повторно, при викладених у обвинувальному акті обставинах, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому.
Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_14 замаху на крадіжку, оскільки обставини вчинення цього злочину ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.
Обвинувачення у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди, вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 визнав частково та пояснив, що наприкінці 2016 року, точної дати та часу він не пам`ятає, він разом з дівчиною приїхав до кафе-бару «Восток» відпочивати. Під час перебування у барі він знайшов на підлозі закладу ключі від автомобіля. Натиснувши на кнопку ключа, він дочекався реакції сигналізації, визначивши таким чином належність ключа до автомобіля. Побачивши автомобіль «Ауді», який стояв біля кафе, він вирішив на ньому покататися. Залишивши кафе, він натиском ключа відімкнув сигналізацію, відкрив двері та сів за кермо автомобіля. На пасажирське сидіння сіла його знайома дівчина. Вони вирішили поїхати в бік моря, рухаючись по вулиці Філатова. Під час руху він побачив, що його переслідує автомобіль патрульної поліції, з вимогою зупинитися, проте він продовжив рух. При переслідуванні він не впорався з керуванням та вчинив ДТП, внаслідок чого був затриманий працівниками поліції.
Відповідаючи на запитання суду та учасників судового засідання ОСОБА_14 пояснив, що при заволодінні транспортним засобом він не усвідомлював, що автомобіль не належав йому та вирішив сісти за його кермо, розцінюючи це як жарт, при цьому у стані наркотичного сп`яніння він не перебував.
На підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілого та свідків, процесуальні документи, висновки судових експертів та речові докази.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що в ніч з 25.11.2016 року на 26.11.2016 року він відпочивав з друзями в кафе «Восток», познайомився із дівчиною на ім`я ОСОБА_17 та в процесі розпиття алкогольних напоїв він віддав їй ключі від свого автомобіля. Вийшовши із закладу, він попросив ОСОБА_17 віддати йому ключі, але та сказала, що в неї їх немає, тому він повернувся назад до закладу подивитись, чи не залишились ключі на столику. Оскільки їх там не було, він звернувся до адміністратора закладу та начальника охорони за допомогою. Начальник охорони пояснив, що заклад скоро буде зачинятись та проводитись прибирання і у випадку відшукання ключів його сповістять. Далі він самостійно пішов на пошуки ключів в туалеті та біля столику, однак там їх не знайшов, тому вийшов на вулицю. Стоячи та розмовляючи з друзями біля закладу, він побачив, як розвертається його автомобіль та їде прямо на нього. Через лобове скло автомобіля він побачив, що справа на пасажирському передньому сидінні сиділа людина з темним волоссям в червоній куртці, стать йому встановити не вдалось, та махала рукою в його сторону, а за кермом автомобіля сиділа людина у темній куртці. Після чого автомобіль поїхав по вул. Академіка Філатова в напрямку вул.Варненської. Свідок пояснив, що він одразу зателефонував в службу «102», пояснив їм ситуацію та в цей час біля нього зупинилось авто і хлопець за кермом запропонував наздоганяти його автомобіль. Вони поїхали в бік вул. Маршала Жукова та на перехресті вулиць Маршала Жукова та Левітана побачили близько 3-4 автомобілів поліції, його власний автомобіль та уламки навкруг нього. Двері авто зі сторони водія були зачинені, тому він підійшов їх відкрити та побачив, що за кермом сидів раніше невідомий йому ОСОБА_14 . На його запитання до ОСОБА_14 де він взяв ключі та як потрапив до автомобіля він відповів, що ключі йому дала його дружина, яка в свою чергу отримала їх від свого коханця, та запропонувала покататись на даному авто.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 26.11.2016 року, близько 04:00 години ранку, він у складі екіпажу патрульної поліції з інспекторами ОСОБА_19 та Шульгою патрулювали вул. Космонатів та побачили, що від кафе «Восток» рухається автомобіль «Ауді», який перетнув дві суцільні лінії та їхав без ввімкненого ближнього світла, у зв`язку з чим вони розвернули патрульний автомобіль, поїхали за «Ауді» із ввімкненим червоно-синім проблисковим світлом та попросили зупинитись на вимогу, проте автомобіль, навпаки, збільшив швидкість та почав тікати на червоне світло зі швидкістю майже 200 км/годину. Далі, на перехресті вул. Маршала Жукова та Левітана, автомобіль в`їхав в бордюр і зіткнувся з маршрутним таксі. Водія автомобіля потім було затримано, а дівчина, яка знаходилась на пасажирському сидінні пізніше опинилась в лікарні. При цьому свідок пояснив, що може стверджувати, що за кермом даного автомобіля був ОСОБА_14 , який перебував в шоковому стані.
Допитаний свідок ОСОБА_20 , пояснив, що близько 04:00 ранку, точний день не пам`ятає, зі сторони вул. Варненської в бік вул.Космонатів рухався автомобіль «Ауді» без ввімкненого ближнього світла, який перетнув подвійну суцільну лінію, у зв`язку з чим автомобіль патрульної поліції почав рух за «Ауді». В цей час водій «Ауді» збільшив швидкість, проїжджаючи на червоне світло світлофора, перетнув перехрестя з круговим рухом вулиць Маршала Жукова та Левітана, зачепивши клумбу, не впорався з керуванням та в`їхав в маршрутне таксі. В автомобілі знаходилось двоє людей: чоловік за кермом та дівчина на пасажирському сидінні, в якої була травма голови. При цьому, водій за кермом представився і назвав своє прізвище ОСОБА_21 , проте документів, підтверджуючих особу, при ньому не було, та пояснив, що ключі від автомобіля він отримав від дівчини, яка, за її словами, їх викрала.
Допитаний судом свідок ОСОБА_22 , суду пояснив, що він перебував у складі екіпажу патрульної поліції, точного дня та часу свідок не пам`ятає, та коли прибув на місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, на вул. Левітана, кут вул. Маршала Жукова, побачив, що на водійському сидінні сидів чоловік, а на пасажирському сидінні сиділа дівчина в непритомному стані, яку пізніше забрала карета швидкої допомоги. Пізніше в ході розмови водій даного автомобіля повідомив йому, що він не викрадав автомобіль та це, імовірно, здійснила дівчина, яка знаходилась на пасажирському сидінні.
Крім показань потерпілого і свідків обвинувачення судом були досліджені наступні докази:
- протокол прийняття заяви по вчинене кримінальне правопорушення від 26.11.2016 року від ОСОБА_16 , відповідно до якого 26.11.2016 року о 04:30 ранку останній повідомив про заволодіння його транспортним засобом, а саме автомобілем «Ауді» А8 чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , припаркованого на вул.Ак.Філатова біля кафе «Восток»;
- протокол огляду місця події з таблицею ілюстрацій від 26.11.2016 року і додатками до нього, зміст яких підтверджує виявлення вищевказаного автомобіля на місці вчинення злочину;
- протокол затримання ОСОБА_14 за підозрою у вчиненні злочину від 26.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, в якому є запис ОСОБА_14 про відсутність зауважень та доповнень до протоколу;
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.11.2016 року, зміст якого підтверджує перебування ОСОБА_14 в стані наркотичного сп`яніння, а саме під впливом препарату «метадон»;
- протокол огляду предметів від 26.11.2016 року, відповідно до якого в приміщенні кабінету №213 Малиновського ВП оглянуто ряд предметів, які мають значення у кримінальному провадженні;
- висновок судового експерта №206 від 26.12.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Audi» А8, реєстраційни номер НОМЕР_1 , станом на 26.11.2016 року, складала 418 931 (чотириста вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одна) гривня 06 копійок та вартість матеріального збитку, завданому власнику автомобіля дорівнює цій сумі;
- протокол огляду документа від 16.01.2017 року, відповідно до якого підтверджується перебування обвинуваченого ОСОБА_14 в кафе-барі «Схід» разом з іншою особою та їх перебування в автомобілі потерпілого після виходу з бару;
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.11.2016 року, зміст якого підтверджує перебування виявленого автомобіля «Ауді» А8 по вул. Маршала Жукова, 30-а
Долученими до матеріалів провадження речові докази судом не досліджувалися в зв`язку із тим, що існування цих доказів не оспорювалося учасниками судового провадження.
Суд надає оцінку наявним доказам у провадженні, з урахуванням часу їх отримання, процесуального порядку їх отримання та обставин за якими їх було отримано, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Аналізуючи показання потерпілого та свідків обвинувачення, суд визнає їх логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами.
Оцінюючи перелічені докази сторони обвинувачення, суд визнає ці докази належними, оскільки вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Оскільки вищевказані докази обвинувачення були отримані у порядку, встановленому процесуальним кодексом, без порушення норм процесуального закону та без порушення прав і свобод людини, суд визнає ці докази допустимими.
Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Аналіз вищенаведених показів потерпілого, свідків та досліджених документів, у їх сукупності, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у незаконному заволодінні транспортним засобом випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні доведена повністю.
Оскільки ОСОБА_14 незаконно заволодів транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди, повторно, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України.
Дії ОСОБА_14 які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення майна (крадіжці), повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України.

Потерпілим ОСОБА_16 , який був визнаний цивільним позивачем у кримінальному провадженні, був заявлений цивільний позов обвинуваченого ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 422 556 грн. та про відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_14 суму позовних вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди визнав повністю.
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1,2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.
Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила у повному обсязі.
В судовому засіданні підстави позову, розмір заподіяної шкоди та вина обвинуваченого у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_16 доведена вищенаведеними доказами у їх сукупності.
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.
У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.
У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_16 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_16 суму в розмірі 422 556 гривень у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду, суму в розмірі 100 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.
При призначенні ОСОБА_14 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_14 суд визнає вчинення ним злочину, передбаченого ст. 289 ч.3 КК України у стані наркотичного сп`яніння.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_14 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_14 злочинів, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність пом`якшуючої вину обставини та обставини, що обтяжує покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 покарання в вигляді позбавлення волі без призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Підстав для застосування ст. 69,75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.
Під час проведення досудового розслідування був залучений судовий експерт, витрати на залучення якого складають 1320 гривень 60 коп. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.
Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених експертиз.
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_14 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.
Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_14 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з наступного.
26.11.2015 року було прийнято Закон № 838-VIII. Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 21.06.2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України.
Як вбачається з правових висновків Великої палати Верховного суду, викладених в п. 105 Постанови від 29.08.2018 по кримінальному провадженню №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Оскільки ОСОБА_14 вчинив злочини 25.11.2016 та 26.11.2016 року, з огляду на вищезазначені правові висновки Великої палати Верховного суду, суд вважає за необхідне строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_23 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 289 КК України, на підставі яких призначити йому покарання:
- за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 289 КК України - у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Згідно з ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_24 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_25 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_24 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахувати з 26.11.2016 року, тобто з дати фактичного затримання обвинуваченого.
Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 26.11.2016 року по день набрання вироком законної сили та з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку: один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Позовні вимоги ОСОБА_26 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_26 суму в розмірі 422 556 гривень у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду, суму в розмірі 100 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.
Після набрання вироком законної сили, речові докази: «Audi А-8», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , - повернути власнику - ОСОБА_27 , мобільний телефон фірми «Prestigio» модель «MUZE D3» - вважати повернутим ОСОБА_28 ; DVD-R диск з записом камер зовнішнього спостереження - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 01.12.2016 року про накладення арешту на майно скасувати.
Скасувати арешт на майно, власником якого є ОСОБА_15 , а саме на: мобільний телефон фірми «Prestigio» модель «MUZE D3» в корпусі світло рожевого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 30.11.2016 року про накладення арешту на майно скасувати.
Скасувати арешт та повернути за належністю власнику ОСОБА_29 майно, вилучене під час огляду автомобіля марки «Audi А-8», державний номер НОМЕР_1 ., а саме на: шарф темно-синього кольору зі слідами бурого кольору, сумку темно-синього кольору зі слідами бурого кольору, в якій знаходився блокнот чорного кольору із зображенням лева та медичною довідкою на ім`я ОСОБА_30 , 1980 року народження.
Судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, які становлять 1320 гривень 60 коп. - стягнути з ОСОБА_12 на користь держави.
На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку з перекладом його тексту.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, та обвинуваченому. Переклад тексту вироку направити обвинуваченому для вручення уповноваженими особами слідчого ізолятора.

Головуючий: ОСОБА_31
Судді: ОСОБА_32
ОСОБА_33