Справа № 635/9317/19
Провадження по справі №1-кп/635/573/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
секретар судового засідання ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н ОВ И В:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, посилаючись на те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжують існувати, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив змінити його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Вказав, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування. Просив суд врахувати, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, позитивно характеризується.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування.
Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Представник потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому запобіжний захід відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2020 року.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , спливає 15 червня 2020 року.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд бере до уваги, що останні обвинувачуються у вчиненні низки злочинів, в тому числі тяжких, за один із яких передбачено покарання на строк до 10 років.
Суд також враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інкримінованих їм злочинів, а саме, що останні обвинувачуються в умисному пошкодженні майна,вчиненого шляхом вибуху, ОСОБА_6 також обвинувачується в незаконному зберіганні, носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, наявність у останніх спеціальних навичок поводження зі зброєю та вибуховими пристроями, внаслідок проходження ними служби в Збройних силах України, те, що вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вчинені групою осіб, та відбувалися на території поблизу приміщення Люботинського професійного ліцею, що в сукупності вказує на підвищену небезпеку як самих діянь, так і осіб обвинувачених.
При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинувачених у сукупності із тяжкістю покарання та даними про їх особи є об`єктивні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане , якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку суду з огляду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинувачених, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.
Також суд вважає, що у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні низки умисних тяжких злочинів, що свідчить про їх схильність до вчинення правопорушень.
За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 про те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризуються, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішення питання про призначення покарання, однак не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченим, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, їх репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 25 липня 2020 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 25 липня 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Суддя ОСОБА_1