ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1058/20 Справа № 215/1012/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора - ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 на 60 днів - по 03 квітня 2020 року включно, з можливістю внесення застави та виконання покладених на обвинувачену обов`язків згідно ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на те, що застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе попередити ризики, визначенні п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення покарання, в разі визнання її винуватою та можливість вчинення іншого правопорушення, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна. Також судом взято до уваги те, що обвинувачена не працевлаштована, відсутність у неї засобів для існування й те, що 28.11.2017 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області направлено інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , за яким вона обвинувачується у вчиненні корисливого злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу скасувати та змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку із необхідністю здійснення її медичного обстеження та забезпечення належного лікування.
Свої вимоги про скасування ухвали обвинувачена обґрунтовує відсутністю у провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 вказує, що вона проживає за місцем реєстрації зі своєю матір`ю та неповнолітньою донькою, яку виховує попри відсутність в неї батьківських прав, за місцем проживання характеризується позитивно, навчається, в розшуку ніколи не перебувала та за першою вимогою завжди з`являлась як до органів досудового слідства, так і до суду. Також зазначає, що вона ніде не працювала через стан здоров`я та її лікування оплачувала мати, яка погоджується й в подальшому нести витрати на її лікування. Окрім того, обвинувачена наголошує, що вона має незадовільний стан здоров`я, яке за час перебування під вартою лише погіршилось. Разом з цим, обвинувачена вважає, що всі свідки у цьому кримінальному провадженні є особами з наркотичною залежністю та їх покази містять суперечності і не можуть бути допустимими доказами.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 04 лютого 2020 року в судовому засіданні в порядку ст. 331 КПК України судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Так, суд врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, особу ОСОБА_5 та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема, відсутність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, на чому наполягала сторона захисту.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Щодо доводів обвинуваченої про неврахування судом відомостей про наявність проживання за місцем реєстрації, то ці обставини на міцність соціальних зв`язків обвинуваченої не вказують та висновків суду про наявність підстав для продовження запобіжного заходу не спростовують.
Доводи скарги ОСОБА_5 про наявність в показах свідків суперечності та їх не допустимість як доказу, підлягають перевірці на стадії судового розгляду та не заслуговують на увагу, як такі, що висновків суду про необхідність продовження застосування запобіжного заходу спростувати не можуть.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_5 не працює, одружена, щодо неповнолітньої доньки позбавлена батьківських прав, зареєстрована разом із матір`ю, навчається у 12 класі з вечірньою формою навчання КЗШ № 42, що з урахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості злочину у вчиненні якого вона обвинувачується, вказує на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Всі викладені обвинуваченою доводи, в тому числі й про стан її здоров"я, були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4