28.01.2020 ЄУН 337/1772/19
Кримінальне провадження
№ 1-кп/337/64/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих адвоката ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у станиці Анастасіївська Краснодарського краю, громадянки України, освіта середня, не заміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

19.01.2019року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Воронезької з боку будинку №26 в напрямку будинку № 14 в м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку № 16, пішоходи ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 здійснювали завантаження речей в багажник припаркованого біля правого краю проїзної частини автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2 , стоячи біля задньої частини зазначеного транспортного засобу.

Під час руху водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну спроможність виявити пішоходів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що стояли біля задньої частини автомобіля «Мерседес», який був припаркований біля правого краю дороги, діючи в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» своєчасних заходів для зменшення швидкості свого руху, аж до повної зупинки керованого нею транспортного засобу не застосувала,врезультаті чого допустила наїзд передньою частиною кузова свого автомобіля на пішоходів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , а також подальший наїзд на задню частину автомобіля «Мерседес».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 225МД від 23.04.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих уламкових переломів обох кісток лівої гомілки в середній її третині зі значним зміщенням кісткових фрагментів та заходженням їх на ширину кістки, рани в проекції переломів, набряку м`яких тканин в області лівої гомілки, що в сукупності кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за ознакою небезпеки в момент їх спричинення; закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому правої малогомілкової кістки в верхній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, набряку м`яких тканин в області правої гомілки, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день; закритого уламкового перелому правого стегна на межі середній та верхній його третині

зі значним зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, із заходженням останніх одне за одне, набряку м`яких тканин в області правого стегна у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 226МД від

23.04.2019року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів обох кісток правої гомілки в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, набряку м`яких тканин в області правої гомілки, закритого перелому лівої лопатки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Пішохід ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 223 від 26.04.2019 року, отримав легкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_8 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 9-139 від 15.03.2019 року, вимог п.12.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП на її наслідками. Водій ОСОБА_8 мала технічну можливість уникнути наїзду на стоячих на проїзній частині пішоходів та автомобіль «Мерседес».

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю. Суду пояснила, що 19.01.2019 року у її подруги був день народження, який вони святкували на лавочці біля магазину «Бридж» по вул. Воронезькій у м.Запоріжжі. Вона випила приблизно 200 гр. коньяку. Поряд був припаркований її автомобіль, її стаж водіння авто був один рік. Одна із знайомих потребувала супроводження додому і вона на своєму автомобілі повезла її додому, було десь близько 18 години. Проживала знайома недалеко від місця їх відпочинку, але оскільки подруга не могла сама дійти додому, вона повезла її автомобілем в об`їзд. Чому вони не пішли пішки, навпростець, до будинку знайомої, пояснити не може. Автомобілем вона рухалася по вул. Воронезькій, десь, приблизно навпроти будинку № 1, її осліпило фарами зустрічного автомобіля. Вона свій автомобіль не зупинила, чому, пояснити не може та продовжила рух і не побачила припаркований на узбіччі, по ходу руху її автомобіля, інший автомобіль, біля якого були люди та на яких вона наїхала своїм автомобілем. Коли вона почула крик жінки, зупинила автомобіль, вийшла і побачила, що спереду, на асфальті, лежить ОСОБА_5 . Вона до нього не підходила, відійшла у сторону і сіла. Інших не бачила та про те, що збила трьох людей, дізналася коли вони вже були у лікарні. Освітлення у місці зупинки автомобіля, в який вона в`їхала, не було. Чула як хтось викликав швидку. Вину у скоєнні наїзду на людей та завдання їм тілесних ушкоджень визнає, але скоїла злочин не навмисно, а лише тому, що не побачила людей і автомобіль, який був припаркований. У скоєному розкаюється. Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 на суму матеріальної шкоди у розмірі 75 731 грн. 68 коп. визнає у повному обсязі. Вона добровільно відшкодувала потерпілому 20 000 грн., що просить врахувати судом. Цивільний позов у частині відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди, визнає частково на суму 20 000 грн., оскільки не має можливості сплачувати більше, бо проживає в орендованій квартирі та має на утриманні сина, 2001 року народження. Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_5 на суму 212 823 грн. втраченого заробітку, визнає у повному обсязі. Вона відшкодувала потерпілому добровільно 15 000 грн. Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. визнає частково у сумі 20 000 грн.

Крім повного визнання вини обвинуваченою, її винуватість підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду справи:

-поясненнями у судовому засіданні 27.09.2019 року потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 19.01.2019 року, приблизно о 18-00 годині, він, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - дружина ОСОБА_13 , збиралися покинути причал № 11 на березі річки Дніпро в районі вул.. Воронезької у м.Запоріжжі та зателефонували знайомому ОСОБА_9 , щоб він їх автомобілем забрав з вул.. Воронезької. Від причалу вони піднялися вверх на вул.. Воронезьку до того місця, яке узгодили з ОСОБА_14 . Вони чекали його на тротуарі, ОСОБА_15 під`їхав на автомобілі, приблизно через 5 хвилин. В цей час вже на стовпах горіли ліхтарі освітлення і всю дорогу було добре видно. Коли ОСОБА_15 під`їхав на автомобілі, автомобіль зупинив, але двигун не вимикав, на автомобілі горіли червоним світлом габаритні вогні. ОСОБА_15 вийшов з авто та побачив у них дві сумки, які запропонував покласти у багажник автомобіля, він відчинив багажник, звільнив для них місце. В цей час ОСОБА_11 вже сів в автомобіль, а він, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 стяли позаду автомобіля біля багажника. Багажник був відчинений, у багажнику горіло світло. ОСОБА_15 має автомобіль «Мерседес», у якому багажник поєднаний з салоном автомобіля, тому видно було весь салон автомобіля в якому горіло світло. В цей час він почув слова ОСОБА_12 , яка сказала: «Що вона робить», але про що йшла мова, не зрозумів, а коли відірвав від сумки, яку ставив у багажник очі, побачив під ногами світло і відчув удар. Скільки він пролежав на землі, не знає, коли відкрив очі, побачив, що лежить на асфальті, а автомобіль «Мерседес», у який вони складали сумки, стоїть від нього на відстані, приблизно 5 метрів, сумка та розкидані речі, валялися на землі. Також побачив на землі ОСОБА_17 , а далі всіх лежав ОСОБА_18 . Автомобіль, який на їх наїхав, був на відстані, приблизно трьох метрів. У результаті наїзду він отримав перелом лівої гомілки, закритий перелом правої гомілки, правого стегна, на теперішній час йому встановлено першу групу інвалідності та він пересувається на милицях. Працював на Запоріжсталі електрослюсарем та був змушений звільнитися з роботи за станом здоров`я, отримує пенсію, яка більше ніж удвічі менша за заробітну плату. Просив задовольнити його цивільний позов та стягнути з обвинуваченої завдану матеріальну шкоду у сумі 212 823 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди. Наполягає на призначені обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі, мінімального, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, бо в результаті її неправомірних дій він став інвалідом;

-поясненнями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 19.01.2019 року, в темний час доби, він, ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 вийшли на вул.. Воронезьку у м.Запоріжжя зі сторони Вирви, чекали знайомого ОСОБА_21 , щоб він приїхав і їх забрав. На вулиці Воронезькій освітлення було з обох боків. Вони стояли на обочині, а коли ОСОБА_15 під`їхав на своєму авто, зупинив автомобіль, при цьому праві колеса були на бордюрі, двигун не глушив, на автомобілі горіли вогні, також на ляді багажника горіло світло. ОСОБА_15 вийшов з автомобіля та запропонував їм сумки, які були у них, покласти в багажник автомобіля, відчинив багажник. Проїзна частина в тому місці освітлена, ширина проїзної частини дозволяє проїзд двом автомобілям, тому автомобіль ОСОБА_21 не заважав руху автомобілів. Він та ОСОБА_5 підійшли до багажника з метою покласти туди сумки. Він стояв з правової сторони автомобіля, посередині ОСОБА_15 та зліва ОСОБА_22 . З правої сторони автомобіля, біля задніх дверей, стояла ОСОБА_23 і в цей час він почув її слова : «Що вона робить». Саме в цей час він нагнувся до багажника автомобіля, а оскільки автомобіль універсал, через лобове скло йому було добре видно вогні магазину «Бридж», який освітлювався. В салоні та багажнику автомобіля горіло світло. Він побачив, як до автомобіля наче наближається все ближче і ближче світло, не зрозумів що відбувається і закрив очі. Автомобілів, які б рухалися по зустрічній смузі, не було в цей час. Пам`ятає, що опинився на лобовому склі автомобіля ВАЗ, потім впав з нього на землю. На нього зверху впав ОСОБА_18 . Автомобіль в результаті удару відкинуло на 5 метрів. Потім чув як кричала ОСОБА_20 : »Що ти наробила», та кричав ОСОБА_11 , відчув сильний біль в ногах, та, дивлячись в сторону напроти магазину «Бридж», побачив автомобіль «ВАЗ» та зрозумів, що їх збив автомобіль. Біля автомобіля «ВАЗ» сиділа жінка та трималась за голову, хтось викликав швидку. В результаті наїзду він отримав закритий перелом обох кісток правої гомілки із зміщенням, закритий перелом лопатки, не міг самостійно пересуватися. Йому призначена друга група інвалідності, через що не може працювати, а раніше займався вирощуванням овочів. Обвинуваченою сплачено йому в рахунок відшкодування шкоди 20 000 грн. Просив задовольнити його цивільний позов та наполягав на призначенні обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі, мінімального, передбаченого санкцією ст. 286 ч.2 КК України;

-показаннями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що ввечері 19.01.2019 року йому зателефонував ОСОБА_19 і попросив забрати його із знайомими з Вирви. Він на своєму автомобілі «Мерседес» - універсал, приїхав із сторони вул.. Гудименка на вул.. Воронезьку у м.Запоріжжі до повороту на Вирву, де побачив на протилежній стороні тих, кого треба було забрати, розвернув автомобіль і під`їхав до них, при цьому двома колесами заїхав на бровку, а два колеса авто залишилися на проїзній частині, включив аварійку, на автомобілі горіли протитуманні фари, підсвітка номерного знаку, габарити. Він вийшов з автомобіля, відкрив багажник, щоб знайомі могли туди поставити сумки, взяв одну з сумок і підійшов до багажника, біля нього з одного боку стояв ОСОБА_19 , з іншого ОСОБА_16 , через підняту кришку багажнику в салоні автомобіля горіло світло. Автомобілів, які б рухалися по зустрічній смузі, не було. Після удару, який прийшовся йому по ногах, його відкинуло від автомобіля на бровку і, коли він летів, побачив світло від автомобіля та на дорозі ОСОБА_17 і ОСОБА_24 , які лежали на проїзній частині, підповз до ОСОБА_17 і запитав про те, як він. В результаті удару, його автомобіль, який був на ручнику, відкинуло десь на 10 метрів. В цей час він побачив автомобіль ВАЗ білого кольору, пошкоджений, з якого вийшла водій- жінка. Жінка до них не підходила, а почала спускатися до Вирви, потім кричала, згодом повернулася. Допомоги їм жінка не надавала;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.01.2019 року, схемою до протоколу та фототаблицею ( а.с. 100- 114);

-висновком експерта № 225МД від 15.02.2019 року, згідно якого потерпілим ОСОБА_5 у результаті ДТП отримано тяжкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження ( а.с. 128- 131);

-висновком експерта № 226 МД від 15.02.2019 року, з якого вбачається, що потерпілим ОСОБА_6 у результаті ДТП отримано середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження ( а.с. 132- 134);

-висновком експерта № 9-154 від 04.04.2019 року, згідно якого на момент експертного огляду та дослідження, рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «ВАЗ 2102», державний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані ( а.с. 137- 144);

-висновком експерта № 9-139 від 15.03.2019 року, згідно якого водій автомобіля ВАЗ-2102, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , мала технічну можливість уникнути наїзду на стоячих на проїзній частині пішоходів та автомобіль «Мерседес», шляхом зупинки керованого нею транспортного засобу до місця наїзду. В діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди ( а.с.146-150).

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною, встановлені судом обставини підтверджені матеріалами кримінальної справи та не спростовуються чи оспорюються обвинуваченою, захисником, потерпілими та представником потерпілих.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, а також спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтями 286288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 передбачено, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 завданої шкоди.

В якості обтяжуючої обставини, суд визнає скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння ( а.с. 115), що підтверджено також актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 305 від 19.01.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 на час огляду перебувала у стані алкогольного сп`яніння 1,77%.

При цьому, суд враховує, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Як вбачається з висновку експерта № 9-139 від 15.03.2019 року, водій автомобіля ВАЗ-2102, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , мала технічну можливість уникнути наїзду на стоячих на проїзній частині пішоходів та автомобіль «Мерседес», шляхом зупинки керованого нею транспортного засобу до місця наїзду. В діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди ( а.с.146-150).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом.

Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу винної, яка раніше засуджена не була, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, частково добровільно відшкодувала потерпілим завдану шкоду, а також враховує думку потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які наполягали на призначенні обвинуваченій покарання пов`язаного з позбавленням волі, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 286 ч.2 КК України, тому суд вважає за необхідне, з урахуванням усіх вищевказаних обставин, які встановлені судом, призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ст.. 286 ч.2 КК України.

Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено факультативне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до п. 15 вказаної вище постанови, при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, призначається покарання з позбавленням керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Приймаючи рішення з цього питання, суд враховує обставини справи та вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому суд вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення її належної поведінки в майбутньому.

Процесуальні витрати по справі не підлягають стягненню з обвинуваченої на підставі ч.2 ст.122 КПК України, оскільки експертизи були проведені державною установою.

Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.. 1187 ЦК України,яке є спеціальною по відношенню до ст.. 1166, 1167 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, тощо.

Потерпілим ОСОБА_5 по справі заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди- розміру втраченого фізичною особою заробітку за період з 15.05.2019 року по 15.05.2020 року у сумі 212 823 грн.

Висновком МСЕК від 15.05.2019 року ОСОБА_5 встановлено першу групу інвалідності та наказом від 18.06.2019 року його звільнено з роботи у ПАТ «Запоріжсталь» через невідповідність стану здоров`я виконувати роботу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток ( дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати.

Відповідно до ч.3 ст. 1195 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ст.. 1197 ЦК України, розмір втраченого заробітку фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я,що підлягає відшкодуванню визначається у відсотках від середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності-загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток ( дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за 12 або за 3 останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток ( дохід) є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку ( доходу) обчислюється, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на 2019 рік- 4173 грн., п`ятикратний розмір її становить 20 865 грн., з втратою 85 відсотків працездатності, сума становить 17 735 грн. 25 коп., що за вказаний вище період становить суму втрати доходу 212 823 грн.

Позовні вимоги потерпілого у цій частині позову обвинувачена визнала у повному обсязі. Позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також потерпілим ОСОБА_5 заявлено позивні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті ДТП на суму 100 000 грн.

У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 пояснив, що обвинувачена ОСОБА_8 добровільно відшкодувала потерпілому 15 000 грн., які підлягають зарахуванню у рахунок відшкодування моральної шкоди. Завдана потерпілому ОСОБА_5 моральна шкода полягає у характері фізичних обмежень і сильних душевних страждань: сильних фізичних болях протягом тривалого часу ( більше шести місяців); перенесенні двох складних операцій; втрати можливості самостійно, тривалий час себе обслуговувати; самостійно пересуватися та у період з 19 січня 2019 року по червень 2019 року потребувати постійного стороннього догляду. Як наслідок вказаного, а також протиправних дій обвинуваченої, це потягло зміну усталеного образу життя не тільки потерпілого, а й членів його родини, що спричинило потерпілому сильні душевні страждання. Моральну шкоду потерпілий ОСОБА_5 оцінив у 100 000 грн.

Відповідно до Постанови Верховного Суду по справі № 815/7401/16, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні до стягнення суми моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач- потерпілий ОСОБА_5 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а саме неправомірної поведінки обвинуваченої. Також, суд враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я. При цьому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, з урахуванням 15 000 грн. добровільно сплачених обвинуваченою потерпілому, стягнути на користь потерпілого ОСОБА_5 суму у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 65 000 грн.

Також, потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди- розміру втраченого фізичною особою заробітку за період з 29.05.2019 року по 29.05.2020 року у сумі 75 730 грн. 25 коп., який представником потерпілого адвокатом ОСОБА_4 у судовому засіданні 15.01.2020 року уточнено через виникнення арифметичної помилки, а саме на суму 75 731 грн. 68 коп. Розрахунок суми зазначено у позовній заяві та він відповідає вимогам ст. 1195, 1197 ЦК України, узгоджується з Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», затвердженого наказом МОЗ № 420 від 05.06.2012 року.

Сума середнього заробітку визначена з середньомісячної заробітної плати штатних працівників по містах і районах Запорізькій області- 9 709 грн. 19 коп., з урахуванням втрати 65% працездатності, місячний платіж компенсації становить 6310 грн. 85 коп., що за період з 29.05.2019 року по 29.05.2020 року становить суму 75 731 грн. 68 коп. ( 6310,85 х 12місяців).

В цій частині позовних вимог обвинувачена позов визнала у повному обсязі, розрахунок заробітку відповідає вимогам діючого законодавства, тому позовні вимоги у цій частині підлягають повному задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та п.1,2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вказані вище обставини, а також вже частково сплачену обвинуваченою суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає що моральна шкода потерпілому, який зазнав тривалого фізичного болю, душевних та психічних страждань, має у результаті ДТП другу групу інвалідності, тому цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню на суму 50 000 грн.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Визнати винуватою ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити їй покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченої.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 212 823 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000 грн;, на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75 731 грн. 68 коп., моральної шкоди- 50 000 грн.

В іншій частині цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Речовий доказ- автомобіль « ВАЗ-2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , повернути ОСОБА_8 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1