Дата документу 30.04.2020 Справа № 314/5197/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/931/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/5197/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2020 року про відмову в достроковому звільненні або заміні покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про дострокове звільнення або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким на певний строк щодо засудженого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що суд не надав перевагу європейському праву над українським і не поставив Європейську конвенцію з прав людини і практику ЄСПЛ як джерело права вище КК України. Крім того, він в клопотанні не ставив питання про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання більш м`яким, а просив привести довічне позбавлення волі ОСОБА_7 у відповідність до ст.3 Конвенції з прав людини і практики Європейського суду встановлення судом перспектив звільнення. Незважаючи на рішення ЄСПЛ по справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» 2014 року, яке є обов`язковим для застосування, суд в ухвалі не вказав, що повинен робити засуджений ОСОБА_7 , щоб бути звільненим, а відтак судом не було надано відповіді на питання, з яким захист звернувся до суду. Суд зробив незаконний висновок про те, що довічне позбавлення волі ОСОБА_7 не порушує ст.3 Європейської конвенції. Крім того, суд, роблячи незаконний висновок про те, що суд не має повноважень розглядати питання, з яким звернувся захисник, в кінцевому рахунку все ж прийняв рішення по суті. Суд мало приділив уваги питанню щодо відсутності пенологічної необхідності тримання засудженого і далі в умовах позбавлення волі, незважаючи на те, що це було одним із ключових аргументів клопотання. При цьому суд не врахував позитивні характеристики засудженого ОСОБА_7 , його вік (48 років), досвід, соціальні зв`язки, високий рівень самоосвіти. Відтак, суд фактично ухилився від розгляду клопотання по суті, не розглянув його саме на підставі європейського права, яке має перевагу над українським.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 07.03.2013 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.122, ч.2 ст.15, ст.198, ч.2 ст.15, п.п.1, 12, 13 ч.2 ст.115, п.п.12, 13 ч.2 ст.115, ст.70, ч.4 ст.70 КК Україна до довічного позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 07.03.2013 року в частині засудження за ч.2 ст.15, ст.198 КК України скасовано за недоведеністю в діях ОСОБА_7 складу злочину. В частині засудження за ч.2 ст.15, п.п.1, 12, 13 ч.2 ст.115 КК із застосуванням ст.70 КК України скасовано. Визнано винуватим за ч.2 ст.125 КК та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, передбачених п.п.12, 13 ч.2 ст.115 КК та ч.2 ст.125 КК призначено довічне позбавлення волі. На підставі ч.2 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного із застосуванням ч.4 ст.70 КК, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.08.2014 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2013 року та вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 07.03.2013 року залишено без змін.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про дострокове звільнення засудженого ОСОБА_10 або встановлення строку звільнення шляхом усунення порушень, які закріплені в рішенні ЄСПЛ «Петухов проти України», та інших, Конституції України та зокрема ст.3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини).

Суд, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що питання про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання засудженому, а саме приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог шляхом дострокового звільнення або встановлення строку звільнення, знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд першої інстанції на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а тому таке клопотання не може бути задоволено. Також суд зазначив, що на цій стадії судового провадження суд не вправі застосовувати норми матеріального права, у тому числі чинні міжнародні договори, які є частиною національного законодавства України, які б могли призвести до перегляду судового рішення по суті, зокрема в частині виду та розміру призначеного покарання. Крім того, можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміна більш м`яким покаранням такого покарання як довічне позбавлення волі кримінальним законом України не передбачено.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що захисник, звертаючись до суду із клопотанням про дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 або встановлення строку звільнення засудженого, посилався на ст.3 Європейської конвенції з прав людини та на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення «Пєтухов проти України №2».

У даному рішенні Суд зазначив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. Закріплені у національному законодавстві критерії та умови перегляду повинні бути достатньо чіткими та визначеними, а також відображати відповідну практику Суду.

Поряд із цим у п.194 даного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру. Характер встановленого за статтею 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.

Згідно із ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із ст.75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Виключно до повноважень Верховної Ради України згідно із п.3 ст.85 Конституції України належить прийняття законів.

Проте на даний час в Україні реформа системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі не впроваджена та механізм такого перегляду законодавством України не визначено.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відтак суд першої інстанції при вирішенні клопотання захисника, діяв виключно в межах своїх повноважень, визначених діючим кримінальним законом.

При цьому суд правильно зазначив, що відповідно до діючого законодавства України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або таким особам невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким покаранням.

Проте можливість застосування положень ст.ст.81, 82 КК до осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, кримінальним законом України не передбачено.

Відтак суд першої інстанції, проаналізувавши норми національного законодавства та за відсутності законодавчо врегульованого механізму перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника, навівши в ухвалі мотиви прийнятого рішення.

Доводи захисника, наведені ним в апеляційній скарзі, не дають колегії суддів підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність прийнятого судом рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про дострокове звільнення або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким на певний строк щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4