Справа №484/1586/20
Провадження № 1-кп/484/334/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

за відсутності захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 (заява)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 08 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка Одеської області, є громадянином України, українцем, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, раніше не судимий, на момент вчинення злочину проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 1 артилерійського взводу 9 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону, у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу без поважних причин за наступних обставин.

26 лютого 2018 року ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 26.02.2018 року №40-РС ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 1 гаубичного артилерійського взводу 9 гаубичної артилерійської батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 190-РС ОСОБА_4 було призначено на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 9 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 26.02.2018 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливиій період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його де виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної Ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу, про що солдату ОСОБА_4 було відомо.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9; 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 , вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2018 року № 280 солдату ОСОБА_4 надано другу частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 09.11.2018 року по 13.11.2018 року, тобто о 08.00 год. 14.11.2018 року останній був зобов`язаний прибути з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання службових обов`язків.

Проте, 14.11.2018 року о 08.00 год. солдат ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого переіоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами за адресою місця своєї/ реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.

Разом з тим, 29.07.2019 року о 08.00 год солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з відпустки військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Разом із обвинувальним актом до підготовчого судового засідання 08 травня 2020 року надійшла і угода про визнання винуватості укладена між ОСОБА_4 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної правової допмоги від 08.05.2020 року №014-0001116, та прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, усіх істотних для даного кримінального провадження обставин, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 , а саме: у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Крім того, сторони, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, погоджуються, що виправлення ОСОБА_4 можливе без його ізоляції від суспільства, а тому на пдіставі ст. 75 КК України, вважають за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він повністю погоджується з підписаною угодою, розуміє наслідки укладення угоди, яка була добровільною, без будь-якого примусу, та просить затвердити укладену угоду.

Прокурор та захисник, яка на адресу суду надійслала заяву про розгляд справи за її відсутності, також просили затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, що будуть застосовані у разі затвердження угоди судом, обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для визнання винуватості наявні та правова кваліфікація злочину визначена правильно за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання судом встановлено наявність таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості. Суд бере до уваги участь обвинуваченого в антитерористичній операції та участь у бойових діях, а також те, що він є раніше не судимим.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та ухвалення обвинувального вироку з призначенням відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України міри покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, визначеної сторонами в угоді - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду провизнання винуватості від 08 травня 2020 року, укладену між ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000439 від 08 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

СУДДЯ: