ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/528/20 Справа № 296/6995/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, у кримінально провадженні № 0000042,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
встановила:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.
Рішення суд обґрунтовано тим, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, без вироку суду стверджує, що останній вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення.

З доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої процесуальним законом, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_6 про підозру, та чи вручалось воно взагалі в установленому порядку. Крім того, до початку судового провадження, останній не мав побачень зі своїм захисником, не спілкувався з ним, і не узгоджував позицію захисту.

У Реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що 26 липня 2017 року слідчим винесено постанову про оголошення ОСОБА_6 у розшук. Разом з тим, зазначене процесуальне рішення не відповідає вимогам закону, які є підставою для здійснення законної процедури спеціального досудового розслідування, оскільки ОСОБА_6 не було оголошено а ні в міждержавний, а ні в міжнародний розшук.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність на момент проведення щодо обвинуваченого ОСОБА_6 спеціального досудового розслідування інформації про оголошення обвинуваченого у міждержавний та/або міжнародний розшук, а також про те, що останній знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження та його кримінальне переслідування. Належних та достовірних даних щодо оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук сторона обвинувачення суду не надала.

Крім того, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року клопотання прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області від 19 серпня 2019 року про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою його приводу для участі розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено частково та надано дозвіл слідчому відділу Управління СБ України в Житомирській області на затримання ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, з метою приводу до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та було встановлено строк дії ухвали до 28 листопада 2019 року.
Ухвалу суду від 28 серпня 2019 року не виконано, строк дії ухвали минув. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

Посилається на те, що згідно із п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Таким чином, принцип презумпції невинуватості при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 не порушено.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, 26 липня 2017 року ОСОБА_6 оголошений слідчим у розшук. Не досліджуючи матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що належні дані, які б підтверджували оголошення ОСОБА_6 у міжнародний або міждержавний розшук, відсутні. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України надання суду інших документів, аніж встановлених п.п. 1-4 ч. 4 ст. 291 КПК України, до початку судового розгляду забороняється.

Твердження суду про те, що ОСОБА_6 не був оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чим порушена процедура спеціального досудового розслідування щодо нього, є безпідставним, та таким, що суперечить Закону України № 1 19-VI11 від 15 січня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції», відповідно до якого, вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цієї особи спеціального кримінального провадження.

Таким чином, органами досудового розслідування виконано всі можливі заходи щодо виклику підозрюваного ОСОБА_6 до слідчого та проведення спеціального досудового розслідування у провадженні є таким, що відповідає вимогам закону.

Вказує, що саме на суд покладено обов`язок щодо вжиття заходів до забезпечення прибуття обвинуваченого до суду. З метою забезпечення явки обвинуваченого до суду, прокурором було заявлено клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу, яке судом не задоволено.

Під час апеляційного перегляду справи, прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Захисник підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України.

Крім того, вимогами ст. 314 КПК України передбачено, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.

Перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Як убачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , в ньому не зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом не відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
У Реєстрі матеріалів досудового розслідування (арк.19 п.15, 16, 17) зазначені відомості про повідомлення ОСОБА_6 про підозру. Разом з тим, дані про те, у який спосіб повідомлення було вручено обвинуваченому, та чи було вручено взагалі відсутні.
Також в Реєстрі (арк. 20, п. 19) зазначено, що 26 липня 2017 року старший слідчий УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 виніс постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 Вказане процесуальне рішення не відповідає вимогам закону, які є підставою для здійснення законної процедури спеціального досудового розслідування,
Інформації про оголошення обвинуваченого у міждержавний та/або міжнародний розшук, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування також не містять.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність на момент проведення щодо обвинуваченого ОСОБА_6 спеціального досудового розслідування інформації про оголошення обвинуваченого у міждержавний та/або міжнародний розшук - є обґрунтованими та вірними.
Даний висновок стосується і твердження суду про відсутність у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей, що обвинувачений ОСОБА_6 знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження та його кримінальне переслідування.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 347 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 оголошений слідчим у розшук 26 липня 2017 року, що органом досудового розслідування виконані всі можливі заходи щодо виклику підозрюваного ОСОБА_6 до слідчого та проведення спеціального досудового розслідування, є необгрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Прокурору під час направлення обвинувального акта до суду слід врахувати зазначені в ухвалі суду першої інстанції недоліки, зокрема і про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону, належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону з урахуванням вказівок, наданих судом першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4