Справа № 341/795/20
Провадження № 11-сс/4808/134/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В іншому випадку просить визначити розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вважає, що є підстави для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки. Зазначає, що жодним чином необґрунтованим та недоведеним є те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам. Спростовує посилання суду на те, що ОСОБА_8 здійснюватиме тиск на потерпілого та свідків тим, що вони допитані, надали повну інформацію з приводу вчинення злочину, що зафіксовано у відповідних документах. Посилається на те, що підозрюваний визнав свою вину, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, у нього тісні соціальні зв`язки з членами своєї сім`ї, зокрема батьком та бабусею, інвалідом другої групи, за якою він доглядає. На його думку, застосований запобіжний захід, враховуючи дані про його особу та ставлення до вчиненого, невмотивовано жорстоким. Оскільки ОСОБА_8 не має постійної роботи, його батько не працює, бабуся є пенсіонером та інвалідом другої групи, вважає визначену суму застави завідомо непосильною для ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 на строк шістдесят днів терміном до 09 серпня 2020 року та визначено розмір застави в межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що враховує тяжкість двох кримінальних правопорушень, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_8 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і такий запобіжний захід є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Слідчий суддя не бере до уваги посилання ОСОБА_8 на те, що він здійснює догляд за своєю бабусею, оскільки доказів з приводу зазначено суду не надано та останній зазначив, що у його бабусі є двоє синів, які періодично її відвідують. Враховуючи тяжкість скоєного злочину та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, підозрюваний ОСОБА_8 негативно характеризується по місцю проживання, відсутність у підозрюваного постійного джерела доходу, а також те, що він може переховуватися від слідства та суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу, обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, з наступних підстав.

На думку суду апеляційної інстанції, обґрунтованим є висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в повній мірі дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 492 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя, правильно встановив, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

05 червня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України (а.п. 55-60), а саме: у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно; у вчинені таємного викрадення чужого майна (крадіжці), повторно; у вчинені таємного викрадення чужого майна (крадіжці), повторно, поєднаному з проникненням до житла; викраденні офіційного документу, з корисливих мотивів; незаконному заволодінні іншими важливими особистими документами.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку, а саме копіями витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальних провадженнях, рапортів, протоколів огляду місця події, протоколу допиту потерпілого, протоколами допиту свідків та іншими доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг їх вчинити.

Сторона захисту не наводить жодних тверджень, які б спростовували причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція сторони захисту про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, визначених ст. 177 КПК України, спростовується сукупністю відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах, якими доведено наявність відповідних ризиків.

При цьому, доводи захисника про те, що свідки допитані, надали повну інформацію з приводу вчинення злочину, що зафіксовано у відповідних документах, не спростовують ризику незаконно впливали на них.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Відповідно, за таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків по кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі дії, спрямовані на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, тому перебуваючи на волі підозрюваний має реальну можливість спілкуватись з свідками і впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману органів досудового розслідування та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється, крім інших, у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.
Відомості, що були відомі на час розгляду клопотання відносно особи підозрюваного ОСОБА_8 та на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, зокрема про те, що він має постійне місце проживання, міцність соціальних зв`язків, ставлення до вчиненого, слідчий суддя в повній мірі взяв до уваги.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 буде недостатньо та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Переконливого обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 , зокрема у вигляді домашнього арешту, стороною захисту не наведено.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкості кримінальних правопорушень, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На час апеляційного розгляду підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

При цьому, слідчий суддя, визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 182 КПК України.

Слідчий суддя, визначаючи розмір застави взяв до уваги необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні таких кримінальних правопорушень, їх обставини, вартість збитків, тяжкість кримінальних правопорушень, в яких його підозрюють, та суворість покарання за такі дії, наявні з матеріалів клопотання дані про особу підозрюваного, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно з ст. 178 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінальних правопорушень, в якому вона підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 як підозрюваним, покладених на нього обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, суд апеляційної інстанції не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не знайшли своє підтвердження доводи сторони захисту про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносно ОСОБА_8 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 27, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5