Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/680/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000316 від 01 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_9 за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08 серпня 2003 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3,4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-16 жовтня 2006 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

-21 червня 2013 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.187 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. 07 березня 2014 року ОСОБА_9 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винним та засуджено за: ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами; ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_9 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, а саме з 31.10.2018 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_11 - 12510,00 грн. витрат на поховання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 100 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 645,69 грн., процесуальних витрат, пов`язаних з участю потерпілої у кримінальному провадженні.

На користь держави з ОСОБА_9 стягнуто 8008,00 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази та звільнення майна з-під арешту.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 просить зупинити виконання, скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову та відмовити потерпілій ОСОБА_11 у його задоволенні, вказуючи на те, що суд, в порушення вимог ч.2 ст. 264 ЦПК України вийшов за межі пред`явлених ОСОБА_11 позовних вимог, а саме безпідставно стягнув з бюро 12510,00 витрат на поховання, при тому, що потерпілою представлені товарні чеки про витрати на суму 6930, 00 грн., а всього заявлено позов про відшкодування 10152, 92 грн., понесених витрат.

У зв`язку з чим вважає, що ухвалений стосовно ОСОБА_9 вирок є незаконним та необгрунтованим в частині вирішення цивільного позову і таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 та завідоме залишення потерпілої ОСОБА_12 у небезпечному для життя стані, при слідуючих обставинах.

Так, 31.10.2018 року близько 18.12 год. ОСОБА_9 , під час керування автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в темну пору доби по вул. Олексія Скічка зі сторони вул. Крупської в напрямку вул. Щорса в м. Олександрії Кіровоградської області, в порушення вимог п.п.1.2, 1.5, 2.3 б) та д) 11.3, 13.1 Правил дорожнього руху, при здійсненні обгону автомобіля ВАЗ-2109, який рухався в попутному йому напрямку, неправильно оцінив дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_12 , яка рухалась напроти будинку № 83 по зустрічній смузі.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 були спричинені різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження, в результаті яких ОСОБА_12 померла на місці пригоди.
Крім того, ОСОБА_9 , 31.10.2018 року близько 18.12 год., усвідомлюючи, що в результаті порушень ним Правил безпеки дорожнього руху, він допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , тим самим поставив останню в небезпечний для життя стан, маючи змогу допомогти їй, завідомо залишив потерпілу без допомоги, з місця пригоди зник та переховувався від правоохоронних органів.
Будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, представник МТСБУ у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до апеляційного суду не надходило.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, з урахуванням думки інших учасників кримінального провадження, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті без представника, в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень, вид та розмір призначеного ОСОБА_9 покарання, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині - відсутні.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На спростування доводів апеляційної скарги представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 про неправильне вирішення цивільного позову та безпідставне стягнення на користь потерпілої ОСОБА_11 витрат на поховання, колегія суддів відмічає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства; особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, до початку розгляду справи по суті потерпіла ОСОБА_11 пред`явила до обвинуваченого ОСОБА_9 та МТСБУ цивільний позов про солідарне стягнення завданої їй матеріальної та моральної шкоди.
Свої позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 127, 128 КПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1201 та 1194 ЦК України, а також ст.ст. 23, 27 та 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_11 обгрунтовувала тим, що на поховання рідної сестри вона витратила 2930,97 грн., на проживання та проїзд для у часті у розгляді справи 2098, 72 грн., а всього 5029, 69 грн.
Крім того, зазначила, що в результаті смерті сестри вона пережила моральні страждання та переживання, які негативно вплинули на її звичайний спосіб життя, у зв`язку з чим просила суд стягнути на її користь 300 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди ( т.1 а.п. 66-82).
У запереченнях проти позову, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_13 просив суд відмовити ОСОБА_11 у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що представлені ОСОБА_11 товарні чеки не підтверджують розмір вартості виконаних робіт та факт розрахунку, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, затверджених Положенням про порядок ведення касових операцій.
Крім того, ОСОБА_13 у відзиві вказав, що ОСОБА_11 не надано документ, що посвідчує її право на отримання страхового відшкодування, та документи, що підтверджують витрати на поховання, а також документи особи, яка проводила поховання.
Просив суд розглянути справи без участі представника МТСБУ ( т.1 а.п. 135-139)
У процесі судового розгляду ОСОБА_11 звернулася із заявою про уточнення позовних вимог, згідно яких просила суд стягнути з МТСБУ всього 10152, 92 грн. матеріальної шкоди, з яких 6930,00 грн. витрат понесених на поховання, 2717,92 грн. на проїзд до м. Олександрії та 505,00 грн. витрат на проживання у готелі, а також 300000,00 грн. з обвинуваченого ОСОБА_9 за завдану моральну шкоду.
Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_11 , суд зазначив про те, що з МТСБУ підлягають стягненню лише 12510,00 грн. підтверджених витрат, понесених ОСОБА_11 на поховання сестри, а з ОСОБА_9 465,69 грн. витрат на проїзд для участі у судових засіданнях та 100000,00 грн. моральної шкоди.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Статтею 41.1 пунктом «а» Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Пунктом 27.4 ст.27 цього Закону визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховку (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами та висновками суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_11 , вважає їх правильними та об`єктивними, оскільки згідно квитанції № 024277 та № 024276 від 12.09.2019 року, ОСОБА_11 витрачено 6650,00 грн. на виготовлення площадки та 5860,00 грн. пам`ятника (т.2 а.п. 1) які відповідно до вищевказаних положень нині діючого цивільного законодавства підлягають стягненню саме з МТСБУ, яке зобов`язано за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
При бажанні, представник МТСБУ мав право та можливість прияти безпосередню участь в судовому засіданні, перевірити обгрунтованість пред`явленого потерпілою цивільного позову та доведеність понесених витрат, однак своїм правом не скористався і подав апеляційну скаргу з формальних причин та надуманих, суб`єктивних підстав.
Відтак оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а отже підстав для скасування судвого рішення, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000316 від 01 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 та ч.1 ст.135 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4