Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
02.04.20 394/210/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Слідчий суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області про відмову у визнанні потерпілим
в с т а н о в и л а :
31.03.2020 року до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області надійшла скарга в порядку ст. 303 КПК України щодо скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
ОСОБА_3 звернувся із скаргою на постанову слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 23.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим. В обгрунтування скарги посилається на те, що СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області здійснються досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 07.03.2020 №0000077, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
19.03.2020 року він звернувся до Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП у Кіровоградській області із заявою про визнання його потерпілим в даному кримінальному провадженні. Постановою слідчого ОСОБА_4 від 25.03.2020 року скаржнику було відмовлено у визнанні його потерпілим з тих підстав, що відсутні дані, які б свідчили, що йому завдано матеріальної чи моральної шкоди. Скаржник вважає, що своєю постановою слідчий порушив його права, постанова не мотивована та необґрунтована.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, викладених у скарзі, вважає, що є потерпілим, так як є жителем села, а вказаним правопорушенням завданя шкода всій територіальній громаді, і йому зокрема, скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні його потерпілим.
Слідчий СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, зазначив, що не може з`явитися до суду, так як перебуває на чергуванні СОГ, просив розглядати скаргу за його відсутності. При цьому зазначив, що вимогу про надання матеріалів кримінального провадження не можливо виконати, так, як матеріали кримінального провадження №0000077 були витребувані Головним слідчим управлінням і наразі знаходяться там.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали, додані до скарги, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Ч. 1 ст. 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Ч.1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження, Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора - рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
В силу завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності. Згідно з ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Згідно положень ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч. 4 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ "Шмалько проти України" та п.44 рішення ЄСПЛ "Далбан проти Румунії" визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. У п. 42 рішення у справі "Михалков та інші проти України" розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертів. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
У п.4 Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому, відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов. Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Таким чином, слідчий суддя, на якого кримінально-процесуальним законодавством покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
Судом встановлено, що 07.03.2020 року слідчим СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 було внесено відомості до ЄРДР за №00000077 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розпочато на підставі ухвали слідчого судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2020 року
19.03.2020 року до Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП у Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся із заявою про визнання його потерпілим в даному кримінальному провадженні.
25.03.2020 року слідчим СВ Новоархангельського ВП ОСОБА_4 було прийнято постанову, якою було відмовлено скаржнику у визнанні його потерпілим.
Як вбачається з постанови потерпілим в даному кримінальному провадженні визнана Підвисіцька сільська рада Новоархангельського району, саме їй завдано матеріальної шкоди, а даних, які б свідчили, що скаржнику завдано матеріальної чи моральної шкоди не має.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні потерпілим, при цьому із змісту самої постанови не зрозумілі підстави, за яких слідчим було прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання, при цьому слідчий фактично процитував лише вимоги КПК України.
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
У постанові слідчого відсутні посилання на очевидні та достатні (ч. 5 ст. 55 КПК) підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди. Слідчий не зазначив, які саме слідчі дії ним було проведено з метою з`ясування та отримання відповідних належних та допустимих доказів, які вказували на наявність або відсутність даних, які б свідчили, що вказаним кримінальним правопорушенням саме скаржнику завдана матеріальна, фізична та моральна шкода чи не завдана.
Наявність чи відсутність моральної, фізичної чи матеріальної шкоди, розмір такої шкоди підлягає доведенню під час досудового розслідування, під час якого заявник повинен користуватися всіма правами потерпілого: заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо заподіяної шкоди, тощо.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому, відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Отже, можна зробити висновок, що у випадку відмови у визнанні особи потерпілою, обов`язком слідчого, прокурора спростувати вищевказане з наведенням очевидних та достатніх підстав, що підтверджується конкретними доказами. Проте, дана постанова не містить жодного посилання на конкретні матеріали кримінального провадження, а отже не є вмотивованою. Разом з тим, в постанові відсутні данні про проведення слідчих дій щодо необхідності перевірки доводів заявників про спричинення шкоди, тобто слідчим не повно перевірялись обставини, які мали значення для вирішення питання про визнання або відмову у визнанні заявників потерпілими.
Обмеження у кримінальному провадженні прав потерпілого є протиправними. Обставини заподіяння шкоди необхідно перевірити, оскільки за правилами ст.ст. 91-93 КПК України ці обставини підлягають обов`язковому доказуванню.
Із заяви ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження, як потерпілого, вбачається що йому могло бути завдано матеріальну та моральну шкоду у даному кримінальному провадженні, що в подальшому має бути перевірено в ході досудового розслідування. Визнання Підвисоцької сільської ради потерпілою у кримінальному провадженні не є підставою для відмови про визнання ОСОБА_3 потерпілим.
Відповідно до положень ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги постановляється ухвала про: скасування рішення слідчого; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення скарги, а саме щодо скасування рішення слідчого в частині відмови у визнанні потерпілим.
Щодо зобов`язання слідчого допитати скаржника в якості потерпілого по даному кримінальному провадженню та вчинити всі необхідні процесуальні дії, то дані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки вирішення даного питання відноситься до дискреційних повноважень керівника слідчого відділу, слідчого та прокурора, прийняття слідчим суддею процесуального рішення про зобов`язання слідчого визнати потерпілим та виходить за межі повноважень слідчого судді,
За зазначених обставин, слідчий суддя вважає, що не підлягає задоволенню скарга в частині зобов`язання визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні та вчинення процесуальних дій, оскільки права та обов`язки потерпілої особи виникають з моменту подачі заяви про визнання її потерпілою. При цьому суд керується Узагальненням ВССУ від 12.01.2017№ 9-49/0/4-17, в якому зазначається, що покладення слідчим суддею на слідчого зобовязання визнати заявника потерпілим не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 55, 110, 303-309 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и л а :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 23.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000077 від 07.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого СВ Новоархангельського ВП Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 23.03.2020 року, у кримінальному провадженні №0000077 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.
В іншій частині скарги - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 03.04.2020 року

Слідчий суддя: