справа № 462/7500/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представник потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003583 від 25.11.2019 року щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, працюючого на посаді слюсар-сантехніка енергоцеху ПАТ «Львівський локомотиворемонтий завод», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
встановив:

ОСОБА_5 , працюючи на посаді слюсар-сантехніка енергоцеху ПАТ «Львівський локомотиворемонтий завод» (відповідно до наказу № 524-Л від 29.06.2000 року), що розташований по вул. Залізнична, 1 у м. Львові, діючи умисно, маючи намір на заволодіння грошовими коштами вказаного товариства, шляхом обману, не повідомив особу, яка є відповідальною за ведення та заповнення табелів обліку використання робочого часу на товаристві, про факти його відсутності на території України у періоди з 09.01.2018 року по 11.03.2018 року, з 14.01.2019 року по 10.03.2019 року, що у подальшому призвело до внесення неправдивих даних про його перебування на роботі та відпрацювання робочих годин у вказані періоди, внаслідок чого йому бухгалтерією підприємства нараховано на його банківську розрахункову картку заробітну плату у сумі 4 053 грн. 76 коп. Після прибуття на територію України, ОСОБА_5 11.03.2018, 10.03.2019 перебуваючи по вул. Залізничній 1, у м. Львові, отримував з електронного терміналу зазначену суму грошей та розпорядився нею на власний розсуд, чим спричинив ПАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» майнової шкоди на загальну суму 4 053 грн. 76 коп.
Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковано як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, матеріальну шкоду заподіяну потеріплому частково відшкодував, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого, його вік, також те, що він щиро розкаявся у вчиненому, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. кримінального провадження 119, 120), міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, висновок органу пробації, згідно якого, ОСОБА_5 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді штрафу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: