справа № 462/6960/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_3
обвинувачений - ОСОБА_4
захисник - ОСОБА_5
потерпілий - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0003246 від 10.09.2018 р. про обвинуваченння
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 07.09.2018 р. близько 17 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1 на грунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, наніс останньому один удар рукою в обличчя, чим заподіяв відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 925 від 20.09.2018 р. струс головного мозку, злам кісток носа зі зміщенням, які відносяться до легкого ступеня тяжості з короткочасним розладом здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та пояснив, що 07.09.2020 р. близько 17:00 години під`їхав на своєму автомобілі марки «Део Нексія», який використовував як таксі, на пл. Двірцеву у м. Львові на парковку біля головного входу у вокзал та побачив, що на платній парковці для таксистів впоперек припаркувався автомобіль без шашки. Він разом з ОСОБА_7 підійшли до водія і попросили його від`їхати на пів метра вперед, на що отримали категоричну відмову в грубій формі. Тоді він відкрив дверку цього автомобіля і попросив водія таки від`їхати вперед, щоб можна було припаркувати два автомобілі, на що водій сказав закрити дверку, що це його власність, при цьому погрожував битою. Через деякий час він все таки від`їхав вперед, відтак два автомобілі таксі припаркувалися на місці, з якого від`їхав цей водій. Він та інші особи, зокрема свідки, стояли на тротуарі біля автомобіля та бачили як до автомобіля цього водія підійшла дівчина, він взяв її сумку та поклав у багажник, при цьому нецензурно висловлюючись в його сторону, між ними почався словесний конфлікт. В подальшому цей водій разом з дівчиною сів у свій автомобіль, через хвилину-дві вийшов з автомоблія і в нього з носа текла кров, на місце прибула швидка та поліцейські, він відмовився від госпіталізації. Обвинувачений заперечив факт нанесення ним чи будь-якою іншою особою тілесних ушкоджень потерпілому. Цивільний позов не визнає, покликається на те, що потерпілий не подав жодних доказів, що підтверджують та обгрунтовують факт завдання шкоди та розміру такої.
Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим, його винуватість стверджується зібраними у справі доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 07.09.2018 р. на своєму автомобілі під`їхав до Головного залізничного вокзалу щоб забрати дівчину. Після чого до нього підійшов старший чоловік та почав в грубій формі вимагати забрати автомобіль, на що він відповів, що чекає людину, коли її забере, тоді і від`їде. Через 1-2 хвилини під`їхав ОСОБА_4 на автомобілі марки «Део Нексія», вийшовши з автомобіля, почав кричати, що це його стоянка, погрожувати в грубій формі, відкривши двері його автомобіля. З метою уникнення конфлікту він від`їхав під вхід. Вийшов з автомобіля, до нього підійшла дівчина, яку мав підвезти. Він взяв у неї сумку, відкрив задній багажник і почав класти сумку двома руками всередину. В цей час до нього підійшло декілька таксистів, серед яких був ОСОБА_4 , він стояв по праву сторону від нього. Коли він підняв сумку, знаходячись біля багажника, відчув як ОСОБА_4 наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, а саме носа. Тоді в нього з носа потекла кров. Він викликав поліцію, які викликали викликали швидку медичну допомогу. Внаслідок злочину йому заподіяно як матеріальну шкоду у розмірі 56027 грн., так і моральну шкоду у розмірі 10000 грн., що виразилася у сильних душевних переживаннях, страхах, фізичному болю. В результаті заподіяних тілесних ушкоджень він втратив працездатність, у нього погіршився стан здоров`я: отримав викривлення носа, почалося затруднення у диханні носом, переніс операцію по вирівнюванню кісток носа у Львівській обласній клінічній лікарні, внаслідок якої хоч і покращився його стан, однак позитивної динаміки в цілому не досягнуто. Він звернувся до приватних клінік пластичної хірургії, однак їхні послуги занадто дорогі, найдешевша клініка оцінює свої послуги у 55000 грн. Таких коштів на подальше лікування, а саме ринопластики у нього немає. Після вчинення злочину щодо нього, має місце часте погіршення самопочуття, головні болі, підвищений артеріальний тиск. В зв`язку з поганим самопочуттям змушений був користуватися послугами таксі для пересування, відтак поніс відповідні витрати, які підтверджуються копіями чеків. Просить задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Крім наведених вище доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому злочині підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне првопорушення від 10.09.2018 р., згідно якого від ОСОБА_6 прийнято усну заяву про те, що 07.09.2018 р. о 17 год. 00 хв. на Головному вокзалі у м. Львові на пл. Двірцевій, 1 невідома особа йому завдала тілесних ушкоджень (а.с.8);
- даними висновку експерта № 925 від 24.09.2018 р., згідно якого при обстеженні гр-на ОСОБА_6 лікарями травмпункту № 3 м. Львова та лор-лікарем, 07.09.2018 р. було встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Злам кісток носа зі зміщенням». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено рубець в ділянці носа - слід загоєної рани. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, могли виникнути 07 вересня 2018 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я (а.с.15);
- даними протоколу проведення слідчого експертименту з потерпілим ОСОБА_6 від 05.10.2018 р. та фототаблицею до нього, за участю лікаря-судмедексперта ОСОБА_8 та понятих. Згідно даних протоколу, ОСОБА_6 показав механізм нанесення йому тілесного ушкодження таксистом, а саме нанесення одного удару кулаком правої руки в ділянку носа, після чого він присів і з його носа потекла кров (а.с.62-67);
- даними протоколу поведення слідчого експеритменту з ОСОБА_4 від 08.10.2018 р., за участю лікаря-судмедексперта ОСОБА_8 та понятих. Згідно даних протоколу, ОСОБА_4 повідомив, що нікому ніяких ударів чи тілесних ушкоджень не наносив (а.с.68-71);
- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 08.10.2018 р. та фототаблицею до нього, за участю понятих. Згідно даних протоколу, свідок ОСОБА_9 повідомила та показала як саме 07.09.2018 р. один з чоловіків, якого впізнала під час проведення впізнання, які підійшли до автомобіля ОСОБА_6 , своєю рукою наніс один удар в ділянку обличчя, а саме в ніс ОСОБА_6 , після чого той схилився та з його носа почала текти кров (а.с.90-94);
- даними протоколу пред`явлення до впізнання, згідно якого ОСОБА_9 впізнала особу під № 3, як особу, яка 07.09.2018 р. поблизу входу у вокзал нанесла один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому. Свідок ОСОБА_9 впізнала цю особу за загальними рисами обличчя (а.с.47-49);
- даними відеозапису подій з камер зовнішнього відеоспостереження головного залізничного вокзалу ст. Львів, продемонстрованими в судовому засіданні, з якого видно, що між обвинуваченим та потерпілим виникла конфліктна ситуація, в ході якої потерпілий відкриває багажне відділення автомобіля сірого кольору та після того як до нього підходить обвинувачений пригинається, в подальшому закриває багажник, починає телефонувати та розмовляє по телефону.
Прокурор у клопотанні щодо обсягу та порядку дослідження доказів просила викликати і допитати як свідка ОСОБА_9 , однак свідок неодноразово в судові засідання не з`являлася, а саме: 01.08.2019 р., 18.09.2019 р., 18.10.2019 р., ухвали про її привід від 18.10.2019 р., 15.01.2020 р., 24.02.2020 р., 20.05.2020 р. залишилися без виконання. Тому, в подальшому прокурор не наполягала на допиті даного свідка в судовому засідані, потерпілий, обвинувачений та захисник покладалися на розсуд суду щодо допиту даного свідка в судовому засіданні.
Судом ухвалено завершувати з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами за відсутності свідка ОСОБА_9 , оскільки стороною обвинувачення виконувався обов`язок по забезпеченню її присутності під час судового розгляду, також судом постановлялися ухвали про примусовий привід, які залишилися без виконання. Разом з тим, вказаний свідок була безпосереднім учасником при проведенні слідчого експерименту та впізнання, чітко дала показання щодо фактів, які особисто сприймала, такі протоколи досліджувалися судом і є належними та допустимими доказами у справі.
Наведені вище докази суд визнає належними та достовірними, так як вони прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як вони були отримані в порядку, визначеному КПК України.
Фактичні дані, що містяться у вказаних джерелах доказів узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_6 .
Суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такі спростовуються показаннями потерпілого та вищенаведеними письмовими доказами. Суд вважає покази обвинуваченого спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Разом з тим, свідки, допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 підтвердили про наявність конфлікту між потерпілим та обвинуваченим з приводу паркування автомобілів, при цьому свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 бачили як у потерпілого з носа текла кров, після того як він вийшов з автомобіля, а свідок ОСОБА_7 не бачив крові на обличчі потерпілого. Натомість дані свідки заперечили факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 .
Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 суд оцінює критично, оскільки їх показання містять розбіжності, зокрема щодо наявності чи відсутності крові на обличчі потерпілого, а їх показання щодо відсутності факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спростовуються вищенаведеними та проаналізованими судом доказами. Разом з тим, дані свідки перебувають у товариських відносинах з обвинуваченим, а тому заінтересовані у результатах розгляду кримінального провадження на користь обвинуваченого.
Між тим, суд не бере до уваги аудіозаписи розмови між потерпілим і обвинуваченим, з метою досягнення примирення, які просив дослідити в судовому засіданні потерпілий, оскільки такі здобуті незаконним шляхом, з порушенням конституційних прав і свобод особи, з порушенням порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, тому не можуть бути визнані допустимими доказами.
Крім того, щодо покликання сторони захисту на неопустимість висновку експерта № 925 від 24.09.2018 р. суд зазначає наступне. Так, стороною захисту висловлено доводи з приводу недопустимості висновку експерта № 925 від 24.09.2018 р. Адвокат покликається на те, що потерпілий ОСОБА_6 експерту самостійно для огляду представив довідку з травмпункту № 3 та ксерокопію шпитального протоколу № 2047 від 07.09.2018 р., вказані документи були предметом дослідження експерта і покладені в основу висновку експерта. Ці документи органом досудового розслідування в розпорядження експерта не надавалися, тому сторона захисту має обгрунтовані сумніви у достовірності представлених потерпілим документів.
Відповідно до п.2.14 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи при проведення експертизи не на базі судово-медичної експертизи керівник лікувально-профілактичної установи зобов`язаний забезпечити судово-медичних експертів приміщенням для виконання експертизи, необхідним обладнанням і матеріалами, подавати іншу необхідну допомогу. Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесих ушкоджень судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та необхідні відомості.
З висновку експерта № 925 від 24.09.2018 р. вбачається , що експертом досліджувалася довідка з травмпункту № 3 та ксерокопія шпитального протоколу № 2047 від 07.09.2018 р. Крім цього, за даними огляду експерта, у ОСОБА_6 в ділянці зовнішнього носа справа, косо-горизонтально є червоно-рожевий рубець смугастої форми, розмірами 0,2х0,7 см., щільнуватий, дещо нижче рівня шкіри, інших тілесних ушкоджень не виявлено. Представлена рентгенограма кісток носа в боковій проекції на паперовому носію, на якій видно перелом кісток носа.
У суду не виникає жодних обгрунтованих сумнівів щодо достовірності довідки з травмпункту № 3 та ксерокопії шпитального протоколу № 2047 від 07.09.2018 р., оскільки результати огляду ОСОБА_6 експертом узгоджуються з даними, які містяться в медичній документації, зокрема щодо діагнозу.
Таким чином, істотних порушень судово-медичним експертом під час проведення відповідної експертизи допущено не було.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Отже, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, містить в собі докладний опис проведеного дослідження (дані огляду) та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
Тобто, цей доказ, як належний та допустимий, підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілим легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в тому, що він своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винуватого, який раніше не судимий (а.с.26), є інвалідом третьої групи (а.с.23), на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває (а.с. 24, 25), страждає на ряд захворювань (а.с.27-29), згідно характеристики Зимноводівської сільської ради зарекомендував себе позитивно (а.с.31), відповідно до досудової доповіді ОСОБА_4 має середній ризик вчинення кримінального правопорушення (а.с.40-42).
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини справи, відсутість обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про необхідність обрання покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження нових злочинів.

Крім того, потерпілим заявлено цивільний позов на суму 56027 гривень матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, виходив з наступного.

В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У свою чергу, загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Так, потерпілим на підтвердження заподіяння шкоди надано такі документи: квитанції на транспортні перевезення, скрін-прайси клінік вартості операції (ринопластики); виписку з медичної карти амбулаторного хворого від 07.09.2018 р. та рентгенівський знімок носа, де зазначено діагноз: злам кісток носа, а у виписці, крім того - струс головного мозку. Рекомендовано звернутися до невропатолога та ЛОРа.
При цьому, потерпілим до позовної заяви не долучено медичної документації про підтвердження факту звернення до ЛОРа чи невропатолога, результатів їх огляду, призначеного лікування та чеків на придбання ліків.
Також не представив доказів щодо рекомендацій на проведення ринопластики, натомість прайс-скріни не є належними доказами про необхідність проведення такого лікування та його вартості. При цьому потерпілий визнав, що оперативне втручання проведене було, проте доказів його проведення та оплати такого суду не надав.
Крім того, квитанції, долучені до позовної заяви не є належним доказом необхідності користуватися послугами таксі і не є належним доказом заподіяння матеріальної шкоди.
Тому, доводи потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає необгрунтованими і вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ним втрати та з чого при цьому виходить.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача моральну шкоду у розмірі - 10 000 (десять тисяч) гривень.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн. (одна тисяча сто дев`яносто гривень).
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 15.05.2014 р. Пустомитівським РВ ГУ ДМС України у Львівській області, зареєстрований: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 03.10.2013 р. Залізничним РВ ГУ ДМС України у Львівській області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Речові докази: DVD-диск із файлом під назвою "1" з відеозаписом з кам ер зовнішнього спостереження головного залізничного вокзалу ст. Львів залишити при справі (а.с.89).
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілому.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1