Провадження по справі № 1-кп/522/634/19

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м.Одеса
Колегія суддів Приморського районного суду м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002315 від 27.06.2017 року стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кіровограда, не працевлаштованого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002315 від 27.06.2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Розглядаючи питання щодо продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, в порядку ч.3 ст.331 КПК України, прокурор в судовому засіданні просив суд продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, ще мають місце, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого, який ще не допитаний.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, так як одне лише обвинувачення в тяжкому злочині не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У ОСОБА_5 міцні соціальні зв`язки, він не може впливати на потерпілого, який знаходиться в Туреччині, на свідків, які вже допитані, обвинувачений ОСОБА_5 також не має намірів впливати. ОСОБА_5 відшкодував шкоду потерпілому, яка була спричинена вчиненим ним злочином, просили обрати обвинуваченому будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку прокурора та учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з наступних підстав.

При прийнятті рішення про необхідність зміни міри запобіжного заходу судом враховано вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (правова позиція, викладена у п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При зміні міри запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, значно зменшилися.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, обвинувачений не має офіційного місця роботи, навчання, а тому є ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду.

Ризик впливу на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні колегія суддів вважає, що на даний час відпав, оскільки усі свідки судом вже допитані, потерпілий ОСОБА_8 в судові засідання неодноразово не з`являвся та надав до суду письмову заяву, згідно якої прибувати в Україну не має намірів, у зв`язку з чим допитати вказану особу не надалось можливим, проте, беручи до уваги, що прокурор наполягає на його допиті в судовому засіданні, розгляд кримінального провадження може тривати ще довгий час, тому немає законних підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою саме з цих підстав.

Щодо ризику вчинення інших злочинів, колегія судді також не бере його до уваги, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, а будь-якої іншої інформації, яка б свідчили про притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, прокурором не надано.

Окрім цього, колегія суддів враховує, що всі докази по вказаному кримінальному провадженні, крім допиту потерпілого, який ухиляється від явки до суду та не хоче прибувати в Україну.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд враховує, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу, є запобігання спробам переховуватися від суду.

При вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, прокурор зобов`язаний додатково зазначити обставини, які б свідчили про те, що заявлені ним раніше ризики, які суд взяв до уваги, обираючи запобіжний захід, не зменшились або з`явились нові ризики, що виправдовуватимуть подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, наявність таких причин, як тяжкість діянь та наявність ризику втечі особи, є порушенням положень п.п.3, 4 ст.35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та має бути враховано при розгляді судом питання про зміну запобіжного заходу (правова позиція, викладена у п.126 рішення ЄСПЛ у справі «Трипедуш проти Республіки Молдова» від 22 липня 2014 року).

Так, сама лише тяжкість інкримінованого злочину, не є підставою для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що зважаючи на наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме, з метою запобігання ризику переховування від суду, а також для забезпечення належної поведінки та виконання покладених процесуальних обов`язків, обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за місцем постійного проживання, а тому колегія суддів вважає, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Окрім цього, згідно положень п.1 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне доручити виконання ухвали про зміну запобіжного заходу на прокурора, який підтримує обвинувачення у суді.

Керуючись ст. ст.177,178,182,183,194,197,202,331,371,372,376,392 КПК України /2012 р./, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, звільнивши обвинуваченого з-під варти в залі суду та застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , на 2 місяці, тобто до 26.05.2019 року.

Покласти на обвинуваченого строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;

3) здати на зберігання в Міграційну службу паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Виконання ухвали колегії суддів покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 , або інших прокурорів з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 27.03.2019 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя : ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3 27.03.2019