Справа № 461/9923/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2019 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 ,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від участі у розгляді справи №461/9923/19 за його скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей про злочин до ЄРДР.

В обґрунтування заявленого відводу наводить допущені, на його думку, процесуальні порушення, а також доводи щодо непогодження з ухвалами постановленими під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді аналогічних скарг заявника, що за переконанням заявника свідчить про упередженість даного судді та необхідність відведення його від участі у розгляді його скарги. Вказує, що ним було скеровано скарги на дії судді ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

ОСОБА_3 , згідно заяви, просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень ч.5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Заява про відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні.

Дослідивши заяву, приходжу до наступного висновку.

Заявник вважає, що слідчий суддя не надав належної оцінки його доводам та доказам в ході розгляду аналогічних скарг та упереджено ставиться до нього.

При цьому, вважаю, що мотиви заявника щодо упередженого ставлення судді, і те, що його рішення є необ`єктивними, ґрунтуються виключно на суб`єктивній думці самого заявника, яка пов`язана з непогодженням з прийнятими цим суддею рішеннями. Однак такі не можуть бути беззаперечною підставою для усунення слідчого судді від участі у розгляді справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

У висновку N 3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Отже, прийняття процесуальних актів, а також дії суду під час розгляду справи належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження дій чи актів, що стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Правову оцінку дій суду під час розгляду справи, перевірку законності та обґрунтованості прийнятих судових рішень має виключно відповідний суд згідно процесуальним законодавством в межах провадження відповідної справи.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з вищенаведеного, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Натомість в обґрунтування заявленого відводу заявник не наводить відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Відмова в задоволенні скарг, які є аналогічними за змістом тій, в якій заявлений відвід, за відсутності належних доказів упередженості слідчого судді, також не може слугувати законною підставою для задоволення заяви про відвід.
Наведене не вказує на наявність законних підстав для усунення слідчого судді від участі у розгляді справи. Не можуть бути підставами для відводу судді заява, яка містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.Крім того, незгода однієї із сторін із судовим рішенням, ухваленим не на її користь, не може свідчити про винесення суддею рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Слід також відзначити, що відповідно до п.2 рішення Ради суддів України №13 від 01.03.2019 року: «Наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя - не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Подання учасником такого судового провадження скарги надії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України.». В даному контексті слід відзначити, що подання скарги до ВККСУ на дії судді також, за переконанням суду, не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді
Приймаючи до уваги вищенаведені мотиви, приходжу до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки в ході розгляду справи не здобуто належних доказів та не встановлено законних підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 75, 80, 81 КПК України,

постановив:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1