Ухвала

іменем України
23 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 272/401/18

провадження № 51-6339ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000042 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Міньківці Андрушівського р-ну Житомирської обл., жителя АДРЕСА_1 , не судимого на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що 06 лютого 2018 року близько 15:00 він, перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, завдав малолітньому ОСОБА_6 удари правою рукою в ділянку лівого боку обличчя, правою ногою по правій нозі та лівою ногою по лівій нозі, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, двох синців правої гомілки і трьох синців лівої гомілки, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 23 вересня 2019 року апеляційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку та ухвали і закриття кримінального провадження щодо нього на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а суд апеляційної інстанції не усунув допущених порушень і, не навівши докладних мотивів залишення апеляційної скарги без задоволення, постановив рішення, яке не відповідає ст. 419 вказаного Кодексу.
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання засудженим ОСОБА_4 порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи в касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.
Як видно зі змісту касаційної скарги, засуджений не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує по суті достовірність фактичних даних, тоді як їх перевірку на підставі закону (статті 433, 438 КПК) до повноважень суду касаційної інстанції не віднесено.
Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину зроблено з додержанням ст. 23 КПКна підставі всіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_4 , з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої останній своєї провини в інкримінованому йому діянні за ч. 1 ст. 125 КК не визнав, заперечив факт заподіяння малолітньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Суд, перевіривши висунуту ОСОБА_4 на свій захист версію, переконливо, з посиланням на зібрані у справі докази спростував її у вироку.
Так, за змістом цього рішення, висновку про винуватість засудженого у вчиненні суспільно небезпечного діяння проти здоров`я особи суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у судовому засіданні малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , законного представника ОСОБА_21 , висновку експерта від 08 лютого 2018 року № 252, та додаткового до нього висновку від 15 лютого 2018 року № 29; показань допитаних у судовому засіданні експертів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 ; фактичних даних, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів від 14 лютого 2018 року за участю малолітнього ОСОБА_8 , від 18 лютого 2018 року за участю малолітньої ОСОБА_19 , від 18 лютого 2018 року за участю малолітнього ОСОБА_20 ; довідки Міньківецької ФАП від 06 лютого 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_24 звернувся до фельдшера ФАПу зі скаргами на біль голови та внизу живота, об`єктивно виявлено на обличчі гематому під лівим оком, гематоми та садини гомілок обох ніг.
Дослідивши показання учасників кримінального провадження, наведені документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно обґрунтував ними вирок. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, у касаційній скарзі не міститься.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дало суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень і кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 125 КК.
Крім того, доводи ОСОБА_4 про незаконність його засудження були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянув їх належним чином і вмотивовано, з посиланням на матеріали кримінального провадження, із зазначенням відповідних правових підстав залишив подані засудженим та його захисником апеляційні скарги без задоволення.
Усупереч посиланням у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду, як видно з її змісту, не суперечить вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі засудженого немає прийнятних і достатніх аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час здобуття й оцінки доказів, здійснення судового та апеляційного провадження, а отже, і щодо необхідності перевірки матеріалів справи.
З огляду на викладене і те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000042 щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3