ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3259/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/927/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст.186 КК України
УХВАЛА
12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
адвокатів: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-09.12.2005 року вироком Комсомольського районного суду м. Херсона за ч.2 ст. 185 КК України;
-02.10.2008 року вироком Комсомольського районного суду м. Херсона за ч.2 ст. 309 КК України;
-05.09.2011 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.2 ст. 307 КК України;
-03.08.2017 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.2 ст. 309 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гола Пристань, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-10.10.2005 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.1 ст. 121 КК України;
-16.08.2006 року вироком Суворовського районного суду м. Херсона за ч.2 ст. 186 КК України;
-14.02.2013 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.2 ст. 125 КК України,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,-
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання на строк шість років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.08.2017 року більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.
Початок строку відбування покарання обраховано ОСОБА_7 з моменту його затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 18.08.2018 року до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання на строк шість років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, взято ОСОБА_8 під варту із зали суду.
Початок строку відбування покарання обраховано ОСОБА_8 з моменту його затримання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з моменту його затримання до дня набрання даним вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони діючи між собою за попередньою змовою та з єдиним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном шляхом вчинення крадіжки, повторно, керуючись корисливим мотивом, 05 червня 2017 року близько 04.00 години, знаходячись у м. Гола Пристань Херсонської області, шляхом пошкодження замикаючого пристрою на вхідних дверях проникли до приміщення офісу адвоката, розташованого по АДРЕСА_3 , де підготували для подальшого викрадення наступне майно: системний блок комп`ютера та намисто, які не становлять для потерпілого матеріальної цінності; шкіряний плащ фірми «Greations Gurkan» вартістю 700 гривень; вебкамеру фірми Sven ІС-310 вартістю 150 гривень; флешкарту «Sandisk Cruzev GLsede 16 GB» вартістю 150 гривень, а також ОСОБА_8 заволодів печаткою «Адвокат ОСОБА_11 ». Після чого дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були спрямовані на таємне викрадення чужого майна, були викриті свідком ОСОБА_12 , яка зайшла до вказаного приміщення, внаслідок чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що їх дії перестали бути таємними, діючи відкрито та реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння та утримання викраденого ними чужого майна, втекли з місця події з викраденим майном, заволодівши наступним майном: шкіряним плащем фірми «Greations Gurkan» вартістю 700 гривень; вебкамерою фірми Sven ІС-310 вартістю 150 гривень; флешкартою «Sandisk Cruzev GLsede 16 GB» вартістю 150 гривень, а також ОСОБА_8 заволодів печаткою «Адвокат ОСОБА_11 », розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 1000 гривень.
Суд кваліфікував дії обвинувачених за ч.3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючими ознаками якого є: вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що висновки суду про достовірність доказів на яких ґрунтується обвинувачення є помилковими, а його вина у інкримінованому злочині є недоведеною.

Зазначає, що суд послався, як на належний та допустимий доказ протокол огляду місця події від 05.08.2017 року, однак на думку обвинуваченого, у ньому відсутні дані, визначені ч.1 ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вказує, що в межах зазначеного протоколу, слідчим не конкретизовані пошкодження, які відображають обставини, що є у взаємозв`язку з можливістю проникнення до приміщення.

До протоколу огляду місця події від 05.08.2017 року не долучені та не надані суду для дослідження сліди папілярних узорів, які були вилучені та поміщені до сейф-пакету.

Вважає, що вказаний протокол огляду місця події є неналежним доказом та не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень.

Крім того, стороною обвинуваченням не встановлено належність вилучених папілярних слідів, так як експертиза з метою їх ідентифікації не призначалася.

Стверджує, що протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року не відповідає вимогам ст. 85 КПК України.

Посилається на те, що відповідно до ст. 228 КПК України зазначена слідча дія може проводитися за необхідності, однак на переконання апелянта, стороною обвинувачення при наданні до суду вказаного доказу не надано доказів такої необхідності, не підтверджено мети проведення впізнання за фотознімками, а не за безпосередньої участі обвинуваченого, на чому він не заперечував.

Додає, що слідчим не забезпечено належну ідентифікацію його особи, зокрема шляхом долучення копій документів, які встановлюють особу, в тому час, вказує, що слідчим створено довідку, не передбачено нормативними актами, яка не містить посилання на зв`язок із проведеною слідчою дією.

Вказує, що протокол огляду предмету від 08.08.2017 року складено слідчим Саман, однак фототаблицю до вказаного протоколу складено іншим слідчим, що на думку обвинуваченого свідчить про фальсифікацію даного доказу.

Аналогічні порушення, які на думку обвинуваченого, вказують про недопустимість доказу, встановлено в протоколі огляду від 08.08.2017, відповідно до якого огляд предметів проведено за участі слідчого Саман, а фототаблиця до даного протоколу складена слідчим ОСОБА_13 , який не приймав участі в проведенні слідчої дії.

Вищевказаний протокол огляду предмета проведений слідчим всупереч вимог ст. 229-231,237 КПК України, які визначають порядок та механізм проведення певних слідчих дій, однак слідчим одночасно проведено вилучення, впізнання та огляд речей.

На думку обвинуваченого вказані слідчі дії є різними за характером та порядком здійснення, а тому не можуть бути поєднані.

Крім того, вважає, що речові докази фактично не були вилучені, описані у протоколі огляду, потім належно упаковані та збережені, вони є такими, що отримані у іншому порядку, ніж встановлено КПК України, а отже є недопустимими доказами, які не могли бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Підтвердженням істотного порушення вимог КПК України з подальшим визначенням доказів недопустимими є мотивувальна частина висновку експерта, в якій зазначається, що матеріали дослідження надані експерту у неупакованому вигляді.

Безумовним істотним порушенням вимог КПК України при ухваленні вироку суду є посилання, як на доказ винуватості, на протоколи слідчих дій, які проведені різними слідчими, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , проте стороною обвинувачення на надано доказів на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_14 , так як, в матеріалах кримінального містяться відомості, які лише підтверджують повноваження слідчого ОСОБА_13 .

Обвинувачений вважає, що оскільки зазначені речові докази є недопустимим, то і похідні від них, дані висновку експерта є «гілкою отруйного дерева», тобто повинні визнаватися недопустимими та недостовірними доказами.

Ставить під сумнів висновки експертів №2458-МТ від 16.08.2017 року та № 528 від 19.09.2017 року, оскільки стороною обвинувачення не надано підтверджень повноважень експертів, а також того, що не виявлено даних, які виключають можливість проведення експертами судових експертиз.

Твердить, що суд у порушення вимог кримінального процесуального закону всебічно, повно й неупереджено не дослідив усі обставини кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості т достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку не оцінив.

Посилається також на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При визначенні покарання суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, так як він від участі у процесуальних діях та від явки до органів досудового розслідування та суду не ухилявся, спричинену шкоду компенсував повністю.

За місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місця проживання та сім`ю, малолітню доньку, яка перебуває на його забезпеченні.

Зазначає, що суд не навів мотивів прийнятого рішення щодо можливості його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства.

Вважає, що тому випадку, коли суд дійшов вірного висновку про його винуватість у вчиненні злочину, то його виправлення та перевиховання цілком можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75,76 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що судом встановлено дату вчинення злочину 05 червня 2017 року, така ж дата, судом викладена в показах потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які безпосередньо під час допиту в судовому засіданні не вказували на дату вчинення злочину. Однак, відповідно до безпосередньо досліджених доказів, витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні, протоколу огляду місця події від 05.08.2017, встановлено, що інкриміновані дії мали місце 05 серпня 2017 року.

На думку обвинуваченого, зазначене є порушенням вимог ст. 374 КПК України та свідчить про наявність істотних суперечностей.

Стверджує, що при встановлені фактичних обставин, які суд вважає доведеними, вбачається декілька різних складів злочину, а відтак відсутня можливість встановити, яка кваліфікація має відповідати вказаним обставинам.

Ну думку обвинуваченого, викладене свідчить про те, що фактично судом не встановлено обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відтак викладені у вироку обставини є припущеннями.

Крім того, вказує, що під час дослідження протоколу огляду предмета від 08.08.2017 року встановлено, що було оглянуто та вилучено різні предмети, що є підставою для визнання доказу недопустимим.

Твердить, що судом допущено порушення принципу змагальності, оскільки під час допиту свідка ОСОБА_12 , суд заборонив йому ставити свідку запитання, що підтверджується технічним засобом фіксації судового засідання.

Разом із тим, головуючим не роз`яснено зміст вироку, порядку та строків його оскарження, чим на думку обвинуваченого, істотно порушено його право, передбачене ст. 42 КПК України.

В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, в частині необхідності скасування вироку та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, наводить аналогічні доводи за своїм змістом доводи, що і обвинувачений ОСОБА_8 .

Окрім цього, вказує, що повністю відшкодував матеріальні збитки потерпілому та останній претензій до нього не має.

Судом не взято до уваги його стан і наявність хвороб, а саме: ВІЛ-інфекції, гепатиту «С», перелому, про що, він надав документальні підтвердження у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного просить зменшити йому термін покарання та згідно із ч.5 ст. 72 КК України зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 05.12.2017 року по день набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду замінити, зменшивши строк призначення покарання у межах мінімального строку покарання межах санкції інкримінованої статті.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає, що судом визначено занадто великий строк покарання у зв`язку з тим, що не взято до уваги всі обставини, що характеризують обвинуваченого.

Посилається на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав вину у скоєному, повернув викрадені речі у повному обсязі, у зв`язку з чим, у потерпілого відсутні претензії матеріального та морального характеру.

Зазначає, що обвинувачений має ряд тяжких хвороб, а саме ВІЛ-інферцію (III клінічної стадії), вірусний гепатит «С», «В», на думку адвоката, ці хвороби не можливо вилікувати в умовах позбавлення волі, оскільки там відсутні необхідні умови та ліки.

Окремо зазначає, що наявність у обвинуваченого ВІЛ-інфенції, III стадії є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Також вказує, що ОСОБА_15 має постійне місце проживання, самостійно з`являвся в судові засідання, не переховувався.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_16 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинувачених та захисника.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання 12.12.2019 року не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяви про відкладення судового розгляду не подавав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг , колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду.
Проте у повній мірі суд зазначених вимог закону не дотримався та ухвалив вирок, зміст якого не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.
Як видно із вироку суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи між собою за попередньою змовою та з єдиним умислом, повторно, керуючись корисливим мотивом, 05 червня 2017 року близько 04.00 години, знаходячись у м. Гола Пристань Херсонської області, шляхом пошкодження замикаючого пристрою на вхідних дверях проникли до приміщення офісу адвоката, розташованого по АДРЕСА_3 , де підготували для подальшого викрадення майно потерпілого. Після чого дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були спрямовані на таємне викрадення чужого майна, були викриті свідком, внаслідок чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що їх дії перестали бути таємними, діючи відкрито та реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння та утримання викраденого ними чужого майна, втекли з місця події з викраденим майном, заволодівши наступним майном.
Отже судом у вироку встановлено встановлено, що злочин скоєно 05 червня 2017 року.
Проте у вироку наведені інші докази, зокрема протокол огляду місця події, протоколи предявлення особи до впізнання, з яких вбачається, що злочин вчинено 05 серпня 2017 року.
Разом із тим суд не усунув суперечності у доказах та достовірно не встановив дату викрадення майна потерпілого.
Із дослідженого під час апеляційного розгляду протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 також вбачається, що викрадення його майна сталося в ніч на 05 серпня 2017 року.
Апеляційним судом було встановлено, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України, суд першої інстанції при ухваленні вироку, не встановив та не зазначив у вироку фактичні обставини, які відповідно до ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому його неможливо вважати законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

На це порушення кримінального процесуального закону звертають увагу і апелянти в апеляційних скаргах.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідних для правової оцінки дій обвинувачених та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, а, отже слід дійти висновки, що допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, є істотними та такими, що які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення . Допущені судом порушення вимог КПК згідно положень ч.1 ст. 412, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК є підставою для скасування вироку із призначенням кримінального провадження до нового розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи, що вирок суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог КПК, оскільки судом не було встановлено обставини, які підлягають доказуванню згідно ст. 91 КПК, суд апеляційної інстанції наперед не вправі перевіряти правильність оцінки досліджених судом доказів на підтвердження цих обставин, покладених в основу вироку, вирішувати питання правильності кваліфікації дій обвинувачених та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, як про те просять апелянти, а також питання допустимості покладених в основу вироку, а тому апеляційній скарги підлягають задоволення частково.

При новому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, ретельно перевірити докази у провадженні з точки зору їх належності, допустимості та достатності, перевірити доводи сторін кримінального провадження, зокрема які викладені в апеляційних скаргах та ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.
З матеріалів провадження видно, що на стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не обирався.
Суд першої інстанції саме у вироку обрав ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та постановив взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.
На теперішній час ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі вироку від 13.08.2019 року, що оскаржується. Згідно відповіді ДУ « Херсонський слідчий ізолятор » інші процесуальні документи ( вироки, ухвали суду ), на підставі яких він утримується під вартою в особовій справі відсутні.
З огляду на те, що вирок суду підлягає скасуванню із призначенням провадження до нового розгляду, тобто вирок суду першої інстанції, до набрання чинності яким обрано запобіжний захід обвинуваченому, не вступив у законну силу, ОСОБА_8 підлягає звільненню з під варти.
Під час апеляційного розгляду клопотань від прокурора про продовження запобіжного заходу, про обрання запобіжного заходу чи про його зміну не надходило. Враховуючи, що фактично запобіжний захід застосовано з метою забезпечення виконання вироку, а на стадії досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався , за відсутності клопотань прокурора на стадії апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень за власною ініціативою обирати чи продовжувати запобіжний захід щодо ОСОБА_8 .
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні №00001663 не обирався.
Вбачається, що ОСОБА_7 з 05.12.2017 року відбуває покарання за вироком Голопристанського районного суду від 03.08.2017 року у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Ухвалою Голопристанського районного суду від 06.03.2018 року та від 28.03.2018 року постановлено ОСОБА_7 етапувати до Херсонського СІЗО( т.1 а.п. 49, 58).
Ухвалою Голопристанського районного суду від 07.06.2018, року ОСОБА_7 , який відбував покарання у виді за попереднім вироком від 03.08.2017 року тимчасово залишено у СІЗО на час розгляду кримінального провадження № 00001663.( а.п. 70, 76)
Ухвалою цього ж суду від 13.08.2018 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.10.2018 року(а.п.86, 109). Ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання після 12.10.2018 року у цьому кримінальному провадженні відсутні.
За повідомленням ДУ Миколаївський слідчий ізолятор від 17.12.2018 року ОСОБА_7 прибув до СІЗО 18.08.2018 року на підставі ухвали суду від 06.03.2018 року для розгляду кримінальної справи за ст. 186 ч.3 КК ( а.п. 125, 129).
Разом із цим суд у вироку зазначив про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку у законну силу.
За повідомленням ДУ Херсонський слідчий ізолятор від 19.11.2019 року ОСОБА_7 був затриманий 05.12.2017 року у порядку виконання вироку від 03.08.2017 року та на даний час утримується під вартою на підставі вироку від 13.08. 2019 року.
З огляду на те, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 не обирався, вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, клопотання про продовження чи обрання запобіжного заходу прокурор не подавав, процесуальних підстав за власною ініціативою обирати чи продовжувати запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження № 00001663 колегія суддів не має.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 серпня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти із зали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2