ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1295/20 Справа № 182/324/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6, п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України, на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6, п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду змінити, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт у нічний час доби.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, а оскаржувана ухвала є необґрунтованою та немотивованою, прийнята без об`єктивного з`ясування всіх обставин у справі.
Вказує, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 23.10.2016 року, тобто він позбавлений свободи вже 40 місяців, проте вирок на даний час не винесено, що порушує права обвинуваченого.
Зазначає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, перестали існувати з плином часу. Вказує, що всі докази у справі зібрані, свідки та потерпілі допитані.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року продовжено застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, рахуючи з 13.02.2020 року до 13.04.2020 року включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 2 102 000,00 грн. для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважаються таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язаний виконувати наступні обов`язки: - прибувати за кожною вимогою до суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, пов`язаних зі спричиненням смерті двом особам, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Він може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за злочини, в скоєнні яких він обвинувачується. Вважає, що є ризик того, що ОСОБА_7 перебуваючи на свободі, може вчинити і інші особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я людей, оскільки, будучи раніше судимий за ст. 115 КК України, тобто за умисне вбивство, після звільнення від відбування покарання умовно-достроково, він обвинувачується в скоєнні двох вбивств, що мали великий суспільний резонанс, який не минув і на теперішній час. Крім того, інформація щодо них висвітлювалась у місцевих ЗМІ, а тому, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не може запобігти зазначеним ризикам.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0003651, № 0004169 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187, п.6, п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 13.02.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
При цьому, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних із спричиненням смерті двом особам, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, без поважних причин не з`являтись, чим у тому числі перешкодить встановленню істини у справі, що є ризиками, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та мають місце і на теперішній час, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Також, є ризик того, що ОСОБА_7 перебуваючи на свободі, може вчинити і інші особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я людей, оскільки, будучи раніше судимим за умисне вбивство, після звільнення від відбування покарання умовно-достроково, він обвинувачується в скоєнні двох вбивств, що мали великий суспільний резонанс.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного, посилання захисника на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначив і у судовому засіданні.
Апеляційний суд також враховує посилання апеляційної скарги захисника на значну тривалість судового розгляду у даній справі та тримання ОСОБА_7 під вартою, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочинів в яких він обвинувачується та суспільний інтерес до вказаних злочинів, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6, п.13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4