ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/17/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 626/1748/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
представника власника
майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415 від 26.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415 від 26.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Накладено арешт на транспортний засіб ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 всередині якого знаходиться деревина породи дуб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучено під час огляду 25.07.2019, шляхом накладення заборони на їх передачу, користування та розпорядження з визначенням місця їх зберігання на території Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, по вул. Лермонтова,б.84, м.Красноград Харківської області. Відповідальним за збереження майна визнано начальника Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 .

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке вирішено передати на зберігання до камери схову речових доказів Красноградського ВП ГУНП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 , як представник ОСОБА_7 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі і зобов`язати негайно повернути майно.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначив, що слідчий проігнорував той факт, що 25.07.2019 ДП «Красноградське лісове господарство» була оформлена товаро-транспортна накладна серії ХРА №497799 на вантаж деревини 1-ї групи дуб обсягом 13,5750 м3, товаро-транспортна накладна серії ХРА №497899 від 25.07.2019 на вантаж деревини 1-ї групи дуб обсягом 13,5750 м3 на ім`я ОСОБА_12 та були надані необхідні чіпи. Сторона обвинувачення не ставить під сумнів вказані вище товаросупровідні документи, жодних кримінальних проваджень щодо їх підробки не ініційовано. Зазначені дрова дубу були завантажені на транспортні засоби, зокрема транспортний засіб ЗИЛ 13, номер НОМЕР_1 , який і був помилково арештований слідчим суддею. Вказані обставини свідчать про те, що огляд місця події неподалік с. Кирилівка Красноградського району , в ході якого було виявлено вирубку лісу в кількості 21 деревини породи дуб різного діаметру від 32 до 42 см, проводився незаконно, вилучення майна відбувалось протиправно. Сама деревина не є речовими доказами та жодних клопотань з приводу арешту деревини стороною обвинувачення не заявлялось і досі, тому відсутні доцільність накладення арешту на транспортний засіб ЗИЛ, р.н. НОМЕР_1 . Оскільки деревина, яка є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України не визнанна речовим доказом, то транспортний засіб не може зберігати сліди вчинення злочину, не може виступати знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Про підозру нікому не повідомлено у даному кримінальному провадженні. Тому вважає, що арешт транспортного засобу жодним чином не відповідає завданням кримінального провадження, а лише порушує права власника і користувача.
Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000415 від 26.07.2019 року, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 246 КК України.
26.07.2019 до Красноградського районного суду Харківської області надійшло клопотання старшого слідчого поліції ОСОБА_9 про арешт майна у даному кримінальному провадженні. В клопотанні слідчий зазначив, що 25.07.2019 до чергової частини Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від о/у УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України ОСОБА_13 про те, що 25.07.2019 близько 22-ї години, невідомі особи, перебуваючи неподалік с. Кирилівка Красноградського району Харківської області здійснюють незаконну порубку лісу. Під час огляду місця події неподалік с. Кирилівка Красноградського району з наступними координатами широта 49,5340, довгота 35,5312 було виявлено вирубку лісу в кількості 21 деревини породи дуб різного діаметру від 32 до 42 см. Крім того, під час огляду на місці події були виявлені 7 осіб, які саме проводили завантаження деревини на автомобіль марки ZІL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 в кузові якого знаходилась деревина породи дуб. За даним фактом 26.07.2019 слідчим СВ Красноградського ВП ГУ НП в Харківській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 ч.1 КК України. Враховуючи, що транспортний засіб ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 всередині якого знаходиться деревина породи дуб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , мають значення речових доказів та є засобом вчинення злочину, за їх допомогою було вчинено злочин, слідчий просить накласти арешт на вказані предмети, оскільки вважав, що предмети, які були вилучені в ході огляду, визнані речовими доказами, можуть бути доказом злочину, оскільки можливо зберегли на собі сліди злочину, тому, тимчасово вилучене майно підлягає арешту, а також ці предмети необхідні для проведення ряду експертиз. У зв`язку з чим просив накласти арешт на вказане в клопотанні майно.
Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року клопотання слідчого задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 всередині якого знаходиться деревина породи дуб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучено під час огляду 25.07.2019, шляхом накладення заборони на їх передачу, користування та розпорядження з визначенням місця їх зберігання на території Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, по вул. Лермонтова,б.84, м.Красноград Харківської області, відповідальним за збереження якого визнано начальника Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 і на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке вирішено передати на зберігання до камери схову речових доказів Красноградського ВП ГУНП.
Приймаючи рішення про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, суд першої інстанції мотивував тим, що слідий довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, його відповідність критеріям речового доказу та достатність підстав вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки його незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Перелічене в клопотанні слідчого майно, вилучене в ході огляду місця події 25.07.2019 року, може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні. Враховуючи те, що автомобіль ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 , з лісопродукцією, є речовим доказом, має значення для подальшого розслідування кримінального провадження та проведення необхідних слідчих дій, суд прийшов до висновку про накладення арешту на вищевказане майно.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення місцевого суду слідчим суддею наведені вимоги закону належним чином не дотримано.
Як вбачається з матеріалів справи в ході огляду місця події 25.07.2019 року було виявлено та вилучено транспортний засіб ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 всередині якого знаходиться деревина породи дуб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Транспортний засіб ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 , всередині якого знаходиться деревина породи дуб та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнані постановою слідчого від 26.07.2019 речовими доказами
На думку слідчого вказані предмети, які були вилучені в ході огляду і визнані речовими доказами, можуть бути доказом злочину, оскільки можливо зберегли на собі сліди злочину, тому, тимчасово вилучене майно підлягає арешту, а також ці предмети необхідні для проведення ряду експертиз. Вказане дає достатні підстави вважати, що зазначена деревина, яка містилась середині вказаного транспортного засобу є предметом кримінального правопорушення, оскільки можливо була набута протиправним шляхом та відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Враховуючи, що автомобіль ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності ОСОБА_14 , який проживає: АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не виключає можливості його відчуження, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим та прокурором доведена необхідність у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно з метою його збереження та недопущення відчуження на час досудового розслідування та з`ясування обставин набуття деревини у власність. Разом з цим, органом досудового розслідування не обґрунтовано необхідності у накладенні арешту на автомобіль ZIL 131, реєстр. номер НОМЕР_1 , шляхом заборони його використання. Тому за наведених обставин судова колегія вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_15 та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль ZIL 131, реєстровий номер ВХ 8759 АК , що належить на праві власності ОСОБА_10 , шляхом заборони його відчуження. При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
Посилання в апеляційній скарзі на правовстановлюючі документи, що підтверджують законне придбання деревини не свідчить про необгрунтованість ухвали слідчого судді. На даному етапі провадження судом не вирішуються питання стосовно законного або незаконного набуття права власності, оскільки такі питання судом вирішуються під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Посилання на відсутність визнання деревини речовим доказом грунтується на матеріалах справи. Із змісту постанови слідчого від 26.07.2019 видно, що речовим доказом визнано лише автомобіль. В клопотанні слідчого також зазначено про арешт автомобіля. Тобто, деревина не була визнана речовим доказом і клопотання про її арешт не було направлено до суду.
Доводи скарги щодо відсутності підстав на арешт майна не відповідають матеріалам справи. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З огляду на наявність правової підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та доведеності ризиків, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого. Відповідно апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_8 , як представника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 26 липня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу.
Клопотання від 26.07.2019 р. слідчого СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415 від 26.07.2019 року задовольнити частково.
Накласти арешт на транспортний засіб ZIL 131, реєстровий номер ВХ 8759 АК та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені у ОСОБА_7 під час огляду 25.07.2019 р. шляхом заборони їх відчуження.
Повернути вказане майно особі, у якої майно було вилучено ОСОБА_7 .
Попередити ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КПК України .
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді