Справа № 405/5937/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001418 від 13.05.2017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.01.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В судовому засіданні прокурор вказав про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, обвинувачений може ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні. Окрім того, вказав, що обвинуваченим завдано потерпілим збитків на велику суму, яка до цього часу не повернута, , що свідчить про те, що останній перебуваючи на волі не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати швидкому, повному та неупередженому проведенню судового розгляду в даному кримінальному провадженні. Окрім того, зазначив, що ОСОБА_7 перебував у розшуку упродовж місяця до моменту затримання його працівниками поліції.

Захисник заперечив щодо продовження строку тримання під вартою, вказавши, що відсутні ризики, на які вказує прокурор. Так, ОСОБА_7 не перебував у розшуку, згідно інформації з інформаційного центру постанови про оголошення його в розшук не має, було тільки доручення органу поліції. Щодо ризику знищення доказів, то вказав, що прокурором всі письмові докази вже долучено до матеріалів, а тому ризик відсутній. Щодо впливу на потерпілих вказав, що ОСОБА_8 працював з заробітною платою в розмірі 5500 гривень, і окрім заяви та його пояснень будь яких доказів про надання ним коштів матеріали кримінального провадження не містять. ОСОБА_9 не є власником юридичної особи, з якою укладено два договори, які на даний час не розірвано, а тому вважає, що він не є потерпілим. Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що грошові кошти від ОСОБА_7 не отримувала, однак її переховування від суду свідчить про протилежне. Окрім того, їй було передано автомобіль ОСОБА_7 в рахунок відшкодування коштів. Також, вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 вже більше двох років перебуває під вартою, а тому є підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 судом враховано правові позиції Європейського суду з прав людини та обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Згідно рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України», зазначено, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Так, ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий. Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, з конфіскацією майна.

Також, суд наголошує, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 перебував у розшуку, що свідчить про не зменшення ступеню ризику ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення

Окрім того, суд приймає до уваги ту обставину, що по справі не допитані свідки, що вказує про наявність ризику незаконного впливу на свідків з метою зміни їхніх показів на користь обвинуваченого.

Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та незаконного впливу на свідків.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сімейний стан обвинуваченого, перебування на його утриманні малолітніх дітей та те, що обвинувачений раніше не судимий, не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом.

На підставі викладеного запобіжний захід тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підлягає продовженню строком на 60 днів, тобто по 21 лютого 2020 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 177, 178, 194 КПК України, суд -

постановив:
продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів по 21 лютого 2020 року включно.
Копію ухвали суду направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3