Провадження № 11-кп/4808/97/20
Категорія ст. 93 КК України 1960 року
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни не відбутої частини покарання більм м`яким покаранням,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст ухвали суду першої інстанції та встановлені обставини.

1.1. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовлено.

1.2. Ухвала мотивована тим, що враховуючи дані, які характеризують ОСОБА_6 його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, а також ставлення до вчиненого (вину не визнає), наслідки, які настали (смерть 4 осіб) а відтак, ОСОБА_6 не довів своє виправлення, і підстави для задоволенні клопотання відсутні.

Крім того, суд звернув увагу, що чинним законодавством України не передбачено застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі. Суд також зазначив, що прохання засудженого ОСОБА_6 щодо задоволення його клопотання на підставі ст. 3 Конвенції задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду даного клопотання заходи загального характеру, зазначені у рішенні Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» №2, Урядом України не виконані. Зміни у Закони, які регулюють систему перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі не внесено, а суд не вправі підміняти собою законодавчий орган та створювати норми права.

2. Доводи апеляційної скарги засудженого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 стверджує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення норм матеріального права.

Зазначає, що:

- ні кримінально-виконавчий кодекс, ні постанова пленуму ВС України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» не містить вказівки, за який саме час відбування покарання, повинна враховуватись поведінка засудженого при розгляді відповідного клопотання;

- суд не вправі був враховувати у своєму рішенні дисциплінарні стягнення які були погашені у встановленому законом порядку в силу ч.14 ст. 134 КВК України;

- суд не врахував, що до дисциплінарної відповідальності він притягувався чотири рази, останній раз це відбувалося в 2013 році, і це були дисциплінарні стягнення за дрібні проступки;

- єдиний значний дисциплінарний проступок був вчинений ним в 1998 році, за здійснення самогубства, однак причиною такого вчинку було жорстоке побиття з боку адміністрації установи виконання покарань. Вказаний факт встановлений рішенням ЄСПЛ «Кузнєцов проти України» від 29.04.2003 року;

- в описовій частині ухвали суд першої інстанції не посилається на жодні характеристики надані адміністрацією УВП до 2014 року;

- висновок суду про недостатність даних щодо сумлінного ставлення до роботи є незрозумілим. Оскільки в характеристиці від 2004 року зазначено, що ОСОБА_6 за час перебування у СІЗО працював по мірі забезпечення роботою. Після 2004 року, через відсутність робочих потужностей йому відмовляли у працевлаштуванні. Вказаний факт підтверджується довідками керівництва установи, які він отримував на свою вимогу, для підтвердження відсутності можливості сплачувати судовий збір, і для надання в державні органи соціального захисту населення в інтересах сім`ї;

- суд допустив неповноту судового розгляду не дослідивши документи, які характеризують особу ОСОБА_6 , (психологічну характеристику, кількість заохочень , відзнаки), а також сімейні обставини. Так, його дочка є інвалідом, потребує постійного догляду, який здійснює його дружина. Малолітній син якому 4 роки страждає через відсутність батька та батьківського піклування;

- засуджений ОСОБА_6 погоджується, що в Україні відсутній розроблений механізм застосування умовно-дострокового звільнення для довічно позбавлених, однак вважає, що це не звільняє суд від обов`язку виконання рішень ЄСПЛ. Оскільки довічне позбавлення суперечить нормам міжнародного права і не може застосовуватись до нього, то таке покарання повинно бути замінене на більш м`яке покарання, незважаючи на відсутність або наявність механізму у ст. 81 та 82 КВК України.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції ОСОБА_6 просив скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

3. Правові позиції сторін.

3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримали з указаних у ній мотивів, та просили про її задоволення на підставі положень Конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини.

3.2. Прокурор ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги заперечив, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни.

4. За наслідками розгляду слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

4.1. Можливість дострокового звільнення судовим порядком осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, чинними законами України не передбачена.

Приписами ч. 4 ст. 2 КК України заборонено застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Тому інститути умовно-дострокового звільнення, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та помилування (ст. 81, 82, 87 КК України) ні як аналогію, ні як просто орієнтир дій суду у схожих ситуаціях щодо даного випадку застосувати не можна в силу прямої заборони в кримінальному законі.

4.2. Апелянт посилався на недотримання судом першої інстанції положень ст. 28 Конституції України, ст. 3 Конвенції з прав людини та практики ЄСПЛ, яку належить ураховувати відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України.

12.05.2019 ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Пєтухов проти України (№2)» та констатував порушення статті 3 Конвенції, пов`язане з тим, що у нашій державі довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення. Приймаючи вказане рішення, ЄСПЛ відмітив відсутність в Україні юридичної системи для забезпечення паліативного догляду в тюрмах. Що стосується неможливості скоротити довічний термін ув`язнення, Суд зазначив, що дане питання розкриває систематичну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру.

Водночас, відсутність спеціальних норм щодо підстав і порядку розгляду таких питань судами не є перешкодою для звернення з відповідним клопотанням до суду, оскільки право на це ґарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 55 Конституції України та ст. 8 КПК України.

Мета судового розгляду, таким чином, є легітимною, інтереси захисту конвенційних та конституційних прав особи судом вимагають від судів брати до розгляду такі питання, не зважаючи на відсутність відповідного правового інституту.

За положеннями ч. 5, 6 ст. 9, ч. 1 ст. 7 КПК України суд у таких випадках повинен застосувати загальні засади кримінального провадження і розглянути клопотання.

4.3. У розпорядженні суду були такі дані:

1. Засуджений ОСОБА_6 у місцях позбавлення волі з 18.04.1995.

2. Під час перебування в Івано-Франківському СІЗО двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, накладені стягнення погашені; у 2003 році нагороджений дипломом за участь у конкурсі поетичної творчості.

3. З 03.01.2005 відбував покарання Сокальській ВК №47; у 2006 році закінчив курси «Управління персоналом» за спеціальністю Менеджер із персоналу» Міжнародного інституту менеджменту та економіки; 17.11.2010 адміністративною комісією Сокальської ВК №47 відмовлено у зміні умов тримання як такому, що не стає на шлях виправлення.

4. З 27.03.2012 в Львівській УВП №19; даних про заохочення чи стягнення немає.

5. З 19.04.2012 в Новгород-Сіверській УВП №31; 14.06.2012 щодо можливості зміни умов тримання відповідно до ст. 100, 151-1 КВК України щодо Кузнєцова відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення.

6. 18.03.2013 в СІЗО м. Києва; дані про заохочення чи стягнення відсутні.

7. З 10.04.2013 - в Новгород-Сіверській УВП №31, де допускав порушення установленого порядку відбування покарання, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності; за зразкову поведінку і, добросовісне відношення до праці, навчання, активну участь у роботах по благоустрою, активну участь у літературних конкурсах заохочувався чотири рази.

8. З 25.05.2015 в Івано-Франківській УВП №12, характеризується позитивно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне ліжко та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує, передбачені законом вимоги персоналу установи. Порушень вимог протипожежної безпеки не допускає. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», «Творчість».

Отже, за час перебування у місцях позбавлення волі за активну участь в літературних конкурсах 7 разів ОСОБА_6 оголошувались заохочення, а стягнення у виді догани, 15 діб карцеру, суворої догани та попередження погашені.

Виконавчий лист погашено повністю з особистих коштів ОСОБА_6

14.09.2019 щодо Кузнєцова дано оцінку ступеня виправлення «став на шлях виправлення».

За результатами психодіагностичних досліджень, спостережень, особистої бесіди ОСОБА_6 характеризується позитивно (Психологічна характеристика від 07.06.2018).

Окрім того, у матеріалах провадження є дані про духовний поступ ОСОБА_6 , про що свідчать характеристики і клопотання релігійних організацій.

Він має малолітнього сина і хвору доньку, які потребують нагляду та піклування.

4.4. Суд першої інстанції, даючи оцінку наведеним обставинам, дійшов висновку, що тільки починаючи з вересня 2014 року ОСОБА_6 (безпосередньо перед виникненням права звернення з клопотанням про помилування) характеризується як такий, що стає на шлях виправлення, а з 14.03.2019 дано оцінку ступеня виправлення «став на шлях виправлення».

4.5. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з інформації, яка була досліджена під час розгляду клопотання не слідує інший висновок, ніж його зробив суд першої інстанції виправлення ОСОБА_6 не доведено. Тому доводи апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

4.5.1. Щодо неповноти дослідження і процесуальних порушень.

Як указувалось, у кримінальному та процесуальному законах України відсутні нормативні описання гіпотетичних ситуацій, критерії оцінки і правила, з якими можна було б зіставити факти справи і дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення клопотання про дострокове звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі чи заміну йому покарання більш м`яким.

З власної ініціативи суд не міг витребувати якусь іншу інформацію, оскільки: по-перше, законом не визначено, які дані можуть бути підставою для висновку про необхідність дострокового звільнення особи, ув`язненої довічно; по-друге, такого клопотання у матеріалах провадження відсутнє.

Тому, суд першої інстанції міг діяти тільки в межах загальних засад кримінального провадження (ст. 7 КПК України) і відповідних дискрецій суду та був позбавлений можливості збирати, оцінювати дані і прийняти рішення про можливість та необхідність дострокового звільнення ОСОБА_6 чи заміну йому покарання більш м`яким. Для цього є принцип змагальності сторін і можливість його реалізації суд забезпечив.

Посилання на те, що суд не вказав норму, якою керувався, оцінюючи увесь період відбування довічного позбавлення волі, до уваги прийняти не можна, оскільки норм щодо таких осіб дійсно немає. Але з огляду на винятковий характер покарання у суду першої інстанції були підстави досліджувати увесь період його відбування. Інше питання, що суд не мав нормативного інструменту правової оцінки досліджених фактів.

Водночас, ті матеріали, які були надані суду, оцінено в повному об`ємі і це не може бути визнано процесуальним порушенням, позаяк було направлене на забезпечення повноти дослідження фактів, зазначених у клопотанні засудженого.

4.5.2. Щодо застосування ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України.

Засуджений послався на рішення ЄСПЛ у справі «Кузнєцов проти України» від 29.04.2003 щодо утримання заявника у неприйнятних умовах призводить такого з ним поводження, яке принижує людську гідність і суперечить ст. 3 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. При цьому ч. 2. ст. 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За змістом частини 1 статті 75 та статті 128 Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, а юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Для того, щоб виконати вимогу засудженого суд першої інстанції повинен був би самостійно визначити і застосувати норму кримінального та процесуального закону, що є неможливим без перевищення судом наданих законом повноважень.

Тому суд може прийняти до розгляду це питання і розглянути його відповідно до загальних засад, але позбавлений можливості прийняти рішення через відсутність такої норми.

4.6. У якості супутньо висловленого потрібно зазначити, що важко уявити ситуацію, в якій би обставини відбування довічного ув`язнення могли б дати суду можливість дострокового звільнення за відсутності матеріальних та процесуальних підстав, критеріїв оцінювання, процедур (порядку і правил) проходження таких питань в суді та реалізації їх результатів.

Таке гіпотетичне рішення не відповідало б, у першу чергу, практиці ЄСПЛ, який неодноразово звертав увагу на те, що має бути легітимна мета, законна процедура і баланс між суспільною необхідністю і правами особи у кожному конкретному випадку.

5. Висновки.

5.1. Рішення суду відповідає вимогам законності, обґрунтованості. Воно належно вмотивоване. Доводи апеляційної скарги з наведених мотивів задоволені бути не можуть.

5.2. Відсутність відповідного закону унеможливлює вирішення цього питання судом. Правових висновків Верховного Суду з цього приводу теж немає. Самостійно ці питання суди першої та апеляційної інстанції вирішити не можуть і як діяти в даній ситуації невідомо.

5.3. Перегляд ухвал апеляційного суду з таких питань чинний закон не передбачає. Водночас і заборони цього теж немає.

Актуальність цього питання, вимоги захисту прав особи та формування однакової судової практики потребують оцінки даної ситуації касаційним судом.

Тому колегія суддів уважає, що засуджений ОСОБА_6 має право на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду в даному провадженні, відповідно до ст. 8 КПК України.

Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни не відбутої частини покарання більм м`яким покаранням залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5