Єдиний унікальний номер 205/410/20
Провадження №1-в/205/77/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

представника органу пробації - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання Новокодацького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення засудженого:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку випробування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , засуджений 11.01.2018 року вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на два роки, із покладенням обов`язків, згідно ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.
Новокодацький РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді двох років обмеження волі у зв`язку із закінченням встановленого йому на підставі ст. 75 КК України іспитового строку.
Представник органу пробації ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримала та просила його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні також підтримав подання, просив суд його задовольнити та звільнити його від призначеного вироком суду від 11.01.2018 року покарання з випробуванням, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, відповідно до якого останній обвинувачується у вчиненні злочину у період іспитового строку, що, на його думку, унеможливлює звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.
Суд, вислухавши думки представника органу пробації, прокурора та засудженого, дослідивши матеріали подання відносно ОСОБА_5 та особову справу засудженого № 24/2018, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до п. 9) ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 537 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 2 ст. 537 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: п. 3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питання, передбаченого пунктом 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Як слідує з матеріалів подання начальника Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області засуджений ОСОБА_5 під час строку випробування обов`язки, покладені на нього судом, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання виконував. Згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно. Іспитовий строк у засудженого ОСОБА_5 за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська закінчився 11.01.2020 року. Засуджений ОСОБА_5 26.11.2019 притягнутий до кримінальної відповідальності Новокодацьким ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню № 0003709 за ознаками ч. 2 ст. 164 КК України. Дані матеріали перебувають в провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська, проте станом на 14.04.2020 року вина ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення в законному порядку не доведена та обвинувальним вироком не встановлена. На підставі викладеного, згідно вимог ч. 1 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 165 КВК України начальник органу з питань пробації ставить перед судом питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання по закінченню строку випробування.
В той же час, з матеріалів особової справи № 24/2018 слідує, що кримінальне провадження за ч. 2 ст. 164 КК України відносно ОСОБА_5 не розглянуто і по ньому здійснюється судовий розгляд.
Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України вбачається, що обов`язковими умовами звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є не вчинення засудженим у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину.
Разом з цим, ч. 1 ст. 62 Конституції України закріплює основоположний принцип кримінального судочинства презумпцію невинуватості, згідно якого, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, стверджувати про вчинення особою нового злочину та, відповідно, про її винуватість у скоєному можливо лише після набрання законної сили відповідним вироком суду, яким особа буде визнана винуватою у вчиненні відповідного злочину.
Окрім того, принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України.
Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.
Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) як джерело права, що знайшло своє втілення і в ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
У рішенні у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» від 22.04.2010 ЄСПЛ зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одночасним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення констатовано ЄСПЛ у справах: «Шагін проти України», «Грабчук проти України».
З огляду на наведене вище, а також, враховуючи імперативний характер норм ч. 3 ст. 75, ч. 1 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 КВК України, за якими представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку зобов`язаний звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, що повинно бути встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, приймаючи до уваги, що як на момент закінчення іспитового строку, так і на цей час Ленінським районним судом міста Дніпропетровська по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 164 КК України не ухвалювалося обвинувального вироку, враховуючи, що з часу закінчення іспитового строку вина ОСОБА_5 у вчиненні нового злочину під час іспитового строку не доведена, подання представника органу пробації про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.78 ч.1 КК України, ст.ст. 537 -539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Подання Новокодацького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області про звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного Ленінським районним судом м. Дніпропетровська покарання у вигляді двох років обмеження волі, у зв`язку із закінченням іспитового строку випробування задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку випробування.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1