ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 648/1181/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/21/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
13 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , що надала заяву особистої поруки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білозерка, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 09.02.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Зазначає, що прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою з порушенням строків, передбачених ч.1 ст.199 КПК України. Судом першої інстанції безпідставно визнано клопотання сторони обвинувачення обґрунтованим. Апелянт зазначає, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, є необґрунтованою, правова кваліфікація його дій не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, фактичні обставини, викладені судом першої інстанції, не відповідають дійсності, а будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні. На думку апелянта, судом необґрунтовано необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже не наведено жодних ризиків, окрім, абстрактної можливості переховування від органів досудового розслідування, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини. На думку захисника, всі обставини постійно дублюються в ухвалах суду, якими задоволено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого. Вважає наявною упередженість суду у даному кримінальному провадженні. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що доводи прокурора про наявність зазначених в оскаржуваній ухвалі ризиків (переховування від органів досудового розслідування та суду та можливість впливу на потерпілого та свідків), є лише припущеннями і жодним чином матеріалами провадження не підтверджуються. Тому вважає, що запобіжний захід, який ґрунтується на припущеннях порушує його право на захист та справедливий суд. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні апеляційні вимоги та заяву ОСОБА_9 про особисту поруку, ОСОБА_9 , яка підтримала свою заяву, думку прокурора про залишення апеляційних скарг сторони захисту та заяви ОСОБА_9 без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, заяви, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк 60 днів до 09.02.2020 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями статті 199 КПК України, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений під час обрання запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Передусім прокурором своєчасно подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , оскільки строк дії попереднього запобіжного заходу спливає 16.12.2019 року, а з клопотанням прокурор звернувся 11.12.2019 року, що відповідає вимогам ст.199 КПК України.
За викладеного, вказівки захисника про недотримання стороною обвинувачення вимог ст.199 КПК України та порушення строків звернення з клопотанням про продовження запобіжного заходу, є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_8 та неправильну кваліфікацію його дій за ч.3 ст.187 КК України, то такі доводи не грунтуються на законі, оскільки настадії судового розгляду суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, де перевіряється наявність ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за який законом перебачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, суттєво не зменшились та продовжують існувати, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, законних джерел для існування не має, зареєстрований ним перед обранням запобіжного заходу шлюб на цей момент розірвано, його агресивну поведінку під час судового розгляду, що свідчить про можливість вчинення ним дійспрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, поєднаного з застосуванням насильства, за попередньою змовою групою осіб, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, характеризується негативно, не одружений та не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про стійкість злочинних намірів, за місцем реєстрації характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, офіційно не працевлаштований, зареєстрований ним перед обранням запобіжного заходу шлюб на цей момент розірвано, тобто він не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу для існування. Також колегія суддів враховує його агресивну поведінку під час розгляду справи в суді першої інстанції, що жодним чином не свідчить про належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та не спростовує відомості про його негативну репутацію.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тому твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також особистої поруки ОСОБА_9 , є непереконливими.

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які, на їх думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Твердження апелянтів про упередженість суду першої інстанції та недотримання практики Європейського суду з прав людини, є надуманими та не підтверджуються жодними об`єктивними доказами та є вираженням їх незгоди з прийнятим судовим рішенням.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також особистої поруки ОСОБА_9 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського
апеляційного суду (підпис) ОСОБА_2