ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/649/20

Провадження № 1-кп/348/292/20

18 червня 2020 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240, за обвинувальним актом від 16.04.2020 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Дрогобич, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні нікого не має, з професійно-технічною освітою, працюючого по тимчасових заробітках, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дії, які виразилися у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

Відповідно до ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 Постанови КМУ № 59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватись підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземні споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_4 , не маючи передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію), яка відповідно до Постанови КМУ від 12.12.1994 (із змінами від 28.12.2011 за № 1370) є сировиною піщано-гравійною (гравій) та належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

08.04.2020 близько 07:10 год. ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідних для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу - гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, з метою використання у власних потребах - за допомогою пристосованої лопати незаконно здійснив видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної суміші (гравію) з берега річки «Прут» в адміністративних межах с. Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, та подальшого перевезення на транспортному засобі марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

16.04.2020 між прокурором Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 240 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме: за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800,00 грн.
На досудовому слідстві та в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, розкаявся у вчиненому. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі укладення угоди та виключні підстави оскарження вироку розуміє. Не заперечив проти стягнення з нього в користь держави витрат за проведення експертизи.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800,00 грн. Також просила стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1634,50 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи по кримінальному проваджденні.

Захисник в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим. Також не заперечив проти стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат за проведення експертизи по кримінальному провадженні.

Заслухавши думку учасників підготовчого провадження, розглянувши питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 240 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, його об`єктом є встановлений порядок раціонального і комплексного використання і охорони надр та видобування корисних копалин, які не є загальнопоширеними, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Отже в даному кримінальному провадженні можливе укладення угоди про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені абз. 1, 3, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Дана угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо змісту угоди про визнання винуватості. Обставин, які би перешкоджали затвердженню угоди не встановлено.

Cудом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості за ч. 2 ст. 240 КК України, - оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дії, які виразилися у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення піщано-гравійної суміші.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпеки вчиненого, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, а також обставин, що пом`якшують його покарання, таких як щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в межах санкції, передбаченої Особливою частиною КК України за цей вид злочину, у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800,00 грн.,буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Підстави відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлені.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити в порядку пеедбаченому ст. 100 КПК України.

Також за змістом ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Тому арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2020, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню.
Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому процесуальні витрати за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової експертизи в сумі 1634,50 грн. слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого ним злочину.

Керуючись ст.ст. 100,124, 314, 373, 374,473- 475 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2020 року по кримінальному провадженні № 0000240, укладену між прокурором Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Дрогобич, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , в користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1634,50 грн.
Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2020 скасувати.
Речовий доказ: автомобіль марки «ЗІЛ 131» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_7 , жителька с. Стебні, Верховинського району, Івано-Франківської області,який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_8 .

Речові докази: дві лопати, які знаходилися на вантажній платформі автомобіля марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться на відповідальному зберіганні в камері зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області знищити.

Речові докази: піщано-гравійну суміш, яку відібрано з автомобіля марки «ЗІЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поміщено в спец пакет ЕХР № 0340680, та піщано-гравійну суміш, яку відібрано з берега річки «Прут», та поміщено в спецпакет № 0340679, які знаходяться на відповідальному зберіганні в камері зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області знищити.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1