Справа №359/1800/20
Провадження №1-кп/359/407/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження за №0000333, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт терміном сто п`ятдесят годин, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , -

по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України за наступних обставин.

За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на сто п`ятдесят годи.
Так, вищевказаний вирок набув законної сили 15.11.2019 року та разом з розпорядженням про вступ вироку в законну силу 25.11.2019 року направлено до Бориспільського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києва та Київській області Міністерства юстиції України.
З метою виконання вироку, 02.01.2020 року в Бориспільському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києва та Київській області Міністерства юстиції України засудженому ОСОБА_5 роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт та видано направлення до управляючого муніципального комунального підприємства - 1 в м. Бориспіль Київської області, згідно якого останній повинен відпрацювати 150 годин громадських робіт, починаючи з 03.01.2020 року не більше як чотири години на день у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатно, про що останній власноручно розписався. Водночас, без поважних причин 03.01.2020 року ОСОБА_6 не з`явився до управляючого муніципального комунального підприємства - 1 в м. Бориспіль Київської області для відпрацювання вказаних громадських робіт.
В подальшому на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області суду від 15.10.2019 року та направлення Бориспільського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області від 02.01.2020 року №23/4/13-25 директором управляючого муніципального комунального підприємства - 1 в м. Бориспіль Київської області видано наказ №09 від 08.01.2020 року «Про виконання вироку суду», згідно якого ОСОБА_6 повинен приступити до виконання покарання у вигляді громадських робіт терміном 150 (сто п`ятдесят) годин починаючи з 08.01.2020 року. Відповідно графіку виходу на роботу особи за січень 2020 року, яка засуджена до покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_6 , починаючи з 08.01.2019 року до 31.01.2019 року повинен був відпрацювати 72 години громадських робіт, але фактично, відповідно до табелю виходу на роботу, відпрацював лише 32 години.
В період з 20.01.2020 року по 26.02.2020 року, ОСОБА_6 без поважних причин не з`явився для відбуття встановленого йому покарання, тобто ухилився від відбування громадських робіт, будучи особою, засудженою до цього покарання.
Проте, незважаючи на роз`яснення ОСОБА_5 правил та порядку відбування покарання у вигляді громадських робіт, усвідомлюючи наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, діючи умисно та з метою ухилення від відбування призначеного йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт, останній відпрацював лише 32 (тридцять дві) години, що свідчить, що ОСОБА_6 , станом на 26 лютого 2020 року відпрацював лише 32 години з 150 годин громадських робіт призначених рішенням суду, чим умисно допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Не відбутий термін покарання складає 118 годин.
У цьому зв`язку, ОСОБА_4 , вчинив умисні дії, які виразились в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.
Вчинення ОСОБА_4 указаного кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження і під час розгляду даного кримінального провадження в суді.

З цього приводу, дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано вірно.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, часу та місця, причин невиконання вироку суду).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись. Просив суворо його не карати, оскільки останній проживає самостійно, має стати офіційно до роботи.
Зазначив, що він дійсно після відпрацювання 32 годин громадських робіт на підприємстві не виходив більше на відпрацювання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за невиконання вироку суду в частині громадських робіт протягом січня - лютого 2020 року. При цьому він отримав відповідні роз`яснення органу пробації, та надав відповідні розписки за ст. 389 КК України, і не має поважних причин невиконання такого обов`язку. Неможливість виконання громадських робіт пов`язує зі своїм матеріальним становищем, та необхідність відпрацювання наявних у нього кредитів.
Зважаючи на покази обвинуваченого, останні відповідають пред`явленому обвинуваченню та не оспорюються сторонами кримінального провадження.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, наявність речових доказів та процесуальних витрат, тощо.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 389 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Злочини вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Зважаючи на викладене, у суду відсутні сумніви щодо визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, та засудження останнього та призначення покарання у відповідності до зазначених норм кримінального закону.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання йому покарання, визначеного санкцією частини другої статті 389 КК України, з урахуванням положень ст.ст. 65, 71, 72 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість злочину. Так, санкцією ч.2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим злочину невеликої тяжкості.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Рецидив злочину судом не враховується, оскільки караність діяння пов`язана саме з невиконанням ОСОБА_4 призначеного йому покарання, тому, на думку суду в даній ситуації, невиконання самого покарання виключає можливість ознаки рецидиву при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 389 КК України.

Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Щодо особи обвинуваченого, то він не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.
Обвинувачений за місцем свого проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває (за амбулаторною допомогою не звертався), спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, станом на момент розгляду справи в суді офіційно не працевлаштований.

Крім того, як встановлено судом, вирок суду щодо виконання покарання у виді громадських робіт ОСОБА_4 в повному обсязі не виконано, оскільки ним не виконано 118 годин. Зазначені обставини підтвердив сам обвинувачений в судовому засіданні. У цьому зв`язку до призначеного покарання за новий злочин, слід в порядку ст.ст. 71, 72 КК України, слід приєднати покарання за попереднім вироком суду від 15.10.2019 року.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

В той же час, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, - судом не встановлені.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі строком на один рік.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання у виді сто вісімнадцяти годин громадських робіт, здійснивши переведення з менш суворого виду покарання в більш суворий згідно п.4 ч.1 ст. 72 КК України, з розрахунку: одному дню обмеження волі відповідає чотири години громадських робіт.
Таким чином, остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді одного року та двадцяти п`яти днів обмеження волі.
При цьому суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства з іспитовим строком, оскільки сама поведінка ОСОБА_4 пов`язана з його життєвим становищем, відсутністю постійного доходу, недостатністю контролю за поведінкою останнього з боку державних органів та батьків, тощо. Тому суд вважає, що контроль з боку держави має попередити скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також враховуючи спосіб життя обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки.

Суд вважає за доцільне також застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України та призначити покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом, згідно ч.1 та пп. 2, 3 ч.3 ст. 76 КК України, зважаючи на визнання ним своєї вини та щире каяття.
Зважаючи на викладене, дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Речових доказів та процесуальних витрат судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор, з цього приводу відсутні відповідні відомості і в Реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст. 72 КК України, остаточно шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, ОСОБА_4 призначити у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та 25 (двадцять п`ять) днів.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1