Справа № 592/3203/20
Провадження № 1-кс/592/1497/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянув скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ПМП «Аптека КіАВО» та ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУ НП у Сумській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000163 від 04.12.2012 р.,

встановив:

05.03.2020 до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ПМП «Аптека КіАВО» та ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУ НП у Сумській області ОСОБА_5 від 18.01.2020 про закриття кримінального провадження № 0000163 від 04.12.2012, яка мотивована тим, що згідно договору оренди земельної ділянки приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» є орендарем земельної ділянки у АДРЕСА_1 , площею 0,0200 га. Вказана земельна ділянка надана в оренду під будівництво аптеки. Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 07.10.2008 року № 661/2008 та робочого проекту - забудовником (замовником будівництва) є ПМП «Аптека КіАВО», а генеральним підрядником ОСОБА_4 .
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.05.2011 у справі № 2-4/11 - зобов`язано мешканців будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також депутатів Сумської міської ради ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не чинити в подальшому будь-яких перешкод приватному малому підприємству «Аптека КіАВО» в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0200 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та оренда якої є предметом договору оренди земельної ділянки від 02.06.2005 року з Сумською міською радою, а також не вчиняти в подальшому будь-яких перешкод приватному малому підприємству «Аптека КіАВО» в здійсненні будівельних робіт на вказаній земельній ділянці.
Впродовж серпня 2012 року державними виконавцями відділу Держаної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчими листами від 16.05.2012 року, виданими на виконання вказаного судового рішення та усі передбачені законом виконавчі дії спрямовані на примусове виконання зазначених виконавчих листів, у тому числі згідно ч.4 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV доведено до відома вищевказаних фізичних осіб резулятивну частину зазначеного судового рішення та складено відповідні акти.
З 2006 року по цей час, не зважаючи на існування судового рішення про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ПМП «Аптека КіАВО» земельною ділянкою, яке набрало законної сили 11.01.2012 року, обізнані із його змістом, частина мешканців буд. АДРЕСА_2 у складі організованої групи на чолі з депутатом Сумської міської ради, а з 2014 року - першим заступником Сумського міського голови ОСОБА_18 з метою набуття права на земельну ділянку та здійснення будівництва на ній ТОВ «Магазин 218» (учасником якого був ОСОБА_18 до обрання його на посаду), будівля якого знаходиться на суміжній земельній ділянці:
- вимагають від власника ПМП «Аптека КіАВО», припинити будівництво;
- грубо порушуючи громадський порядок, умисно вчиняють перешкоди у здійсненні вказаним підприємством будівництва на орендованій земельній ділянці;
- заподіяли легкі тілесні ушкодження, а особисто ОСОБА_18 тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У декларації про початок виконання будівельних робіт (реконструкція внутрішніх приміщень та прибудова до магазину ТОВ «Магазин 218» в м. Суми, вул. СКД, буд. 48) № СМ5, яка була подана до Інспекції ДАБК у Сумській області та ним зареєстрована, директором ТОВ «Магазин «218» були вказані неправдиві відомості стосовно адреси земельної ділянки з кадастровим номером :05:007:0020, площею 0,0400 га вул. Харківська, 43, замість справжньої вул. Харківська, 34.
Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО», ОСОБА_4 та заявник, як їх представник починаючи з 2007 року неодноразово зверталися до органів Національної поліції України та прокуратури з приводу вчинення вказаних протиправних дій, які є кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.3 ст. 206 КК України (протиправна вимога припинити займатися господарською діяльністю чи обмежити її вчинена організованою групою), ч.2 ст.296 КК України (хуліганство вчинене групою осіб), ч.3 ст.382 КК України (невиконання рішення суду, що набрало законної сили та перешкоджання його виконанню, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян або інтересам юридичних осіб), а також ч.1 ст.366 КК України та ч.4 ст.358 КК України (внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та використання завідомо підробленого документа).
Відповідні відомості щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206, ч.2 ст.292 та ч.3 ст.382 КК України було внесено 04.12.2012 року до ЄРДР за № 0000163, а за ч.1 ст.366 КК України - 12.05.2015 року за № 0000049.
На цей час виділене з кримінального провадження № 0000163 кримінальне провадження № 591/4693/15-к за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - розглядається Зарічний районним судом м. Суми.
Постановою про закриття кримінального провадження слідчого СВ Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 18.01.2020 року кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000163 від 04.12.2012 закрито, у зв?язку з відсутністю в діях відповідальних осіб ТОВ «Магазин 218» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.
Вважає, що виходячи із змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження, особою, рішення якої оскаржується, під час досудового розслідування та прийняття постанови про закриття кримінального провадження, не здійснено жодної дії щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження обставини кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення, а також в шостий черговий раз не здійснено процесуальних та слідчих дій.
Просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 18.01.2020, якою кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000163 від 04.12.2012 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях відповідальних осіб ТОВ "Магазин 218" складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задовільнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.
Витребувані з Сумського ВП ГУНП в Сумській області матеріали кримінального провадження № 0000163 від 04.12.2012 слідчому судді для огляду надані не були.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасника розгляду, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Слідчим суддею встановлено, що 04.12.2012 внесено відомості до ЄРДР № 0000163 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382, ч.2 ст.358 КК України.

В межах даного кримінального провадження ПМП «Аптека КіАВО» та ОСОБА_4 визнано потерпілими.

18.01.2020 слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального правопорушення в кримінальному провадженні (а.с. 27).

Згідно оскаржуваної постанови слідчий кримінальне правопорушення в кримінальному провадженні за № 0000163 від 04.12.2012 року закрите, у зв`язку з відсутністю в діях відповідальних осіб ТОВ «Магазин 218» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.

Слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого та вважає її передчасною, не мотивованою, суперечливою. Слідчий закриває кримінальне правопорушення, а не кримінальне провадження.

В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

При винесенні постанови слідчий посилається на п. 1 ч. 1 ст. 284 та ч. 3 ст. 284 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 284 КПК України провадження щодо юридичної особи підлягає закриттю у разі встановлення відсутності підстав для застосування до неї заходів кримінально-правового характеру, закриття кримінального провадження чи ухвалення виправдовувального вироку щодо уповноваженої особи юридичної особи.

Про закриття провадження щодо юридичної особи прокурор приймає постанову, а суд зазначає про це у виправдовувальному вироку або постановляє ухвалу. Рішення про закриття провадження щодо юридичної особи може бути оскаржено в порядку, встановленому цим кодексом.

Рішення слідчого не перебуває у логічному взаємозв`язку між застосованими нормами Кримінального процесуального кодексу та прийнятому процесуальному рішенні.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що всупереч ст.ст. 91-94 КПК України слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова винесена передчасно і підлягає скасуванню в тому числі, з підстав, визначених у скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 303, 305-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу - задовольнити.
Постанову слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 18.01.2020 про закриття кримінального провадження № 0000163 від 04.12.2012 за ч. 2 ст. 358 КК України - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1