справа №619/915/20
провадження №1-кс/619/296/20

Ухвала
19 березня 2020 року Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, надавши заяву про підтримання скарги та її розгляд без його участі.
Представник Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з розносної книги місцевої кореспонденції.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає можливим розгляд скарги без участі заявника та представника Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_3 12.03.2020 звернувся до Дергачівського ВП ГУНП з заявою про вчинені кримінальні правопорушення старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах ОСОБА_4 , які кваліфікує за ст. 28 ч. 2 ст. 127 та ч. 2 ст. 189 КК України. У заяві зазначено, що остання за попередньою змовою групою осіб 26.02.2020 умисно винесла послідовну постанову про арешт та розшук майна ОСОБА_3 , яку направила до поліції та 05.03.2020, незважаючи на відкрите провадження умисно винесла постанову про подальшу реалізацію його майна, щоб заволодіти транспортними засобами, чим завдала йому матеріальної шкоди, фізичних та моральних страждань йому та його родині.
Як слідує з наявних документів, вказана заява була отримана Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області 12.03.2020.
Враховуючи, що відомості за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69 слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що саме злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналізуючи норми ст.ст. 214, 303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.
На думку заявника ОСОБА_3 в діях старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах ОСОБА_4 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачений ст. 28 ч. 2 ст. 127 та ч. 2 ст. 189 КК України, оскільки державним виконавцем здійснено ряд дій, що повністю підтверджують катування та вимагання.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не погоджується з прийнятими державним виконавцем постановами та просить внести відповідні відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно цього державного виконавця, не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно робить висновки про неправомірність прийнятих нею рішень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, про які вказує у своїй скарзі ОСОБА_3 .
Відтак, в заяві відсутні факти та твердження заявника щодо існування обставин, які б свідчили про наявність в діях зазначеної нею особи складів злочинів, передбачених ст. 28 ч. 2 ст. 127 та ч. 2 ст. 189 КК України.
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч. 1 ст. 2, п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Натомість, заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, щоб надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочини за передбачених ст. 28 ч. 2 ст. 127 та ч. 2 ст. 189 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятими рішеннями у формі постанов, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки передбачений інший порядок оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця.
З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 12.03.2020 відсутні, тому у задоволенні скарги слід відмовити.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Згідно ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого не може бути оскаржена.

Слідчий суддя ОСОБА_1