ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004662 від 03.11.2019 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Синельниково Дніпропетровського області, особи без громадянства, без місця постійної реєстрації, не працюючого, неодруженого, не маючого освіти, раніше не судимого,

по обвинуваченню за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, ст. 129 ч. 1 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2019 близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_6 перебував неподалік будинку № 5 по вул. Тарновського в м. Житомирі. В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення вказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 пересвідчившись, в тому що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, шляхом підбору ключа незаконно проник до приміщення будинку АДРЕСА_1 та в подальшому, оглянувши приміщення вказаного будинку, виявив наступне майно, яке вирішив викрасти, а саме: чоловічу барсетку чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходились грошові кошти в сумі 7200 грн. 00 коп., та відеокамеру марки «Sony», сірого кольору, вартістю 1500 грн..
Продовжуючи свої злочинні дії, підготувавши вищевказане майно для викрадення, ОСОБА_6 мав намір залишити місце вчинення злочину із викраденим майном, однак, незважаючи на те, що ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 оскільки його протиправні дії були викриті та припинені потерпілим ОСОБА_5 , який повернувся до будинку.
Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного злочину, вказав, що прибув до міста Житомира до своїх родичів, які мешкали в районі залізничного вокзалу, в місті був вперше. 3 листопада 2019 року зустрів свого приятеля в одному з районів міста, поспілкувалися, це було недалеко від заправки. Так як не знав напрямку руху в район Марянівки, вирішив зайти в хату та спитати, постукав у двері ніхто не відкрив, нажав на ручку було не закрито, покликав ніхто не відповів, зайшов у велику кімнату, нікого не було, раптово ззаду появився потерпілий, хотів у нього запитати, але він відразу повалив на ліжко та став душити, він вирвався, хоча і говорив, що нічого не вкрав. На вулиці потерпілий схопив за куртку біля воріт та підняв до забору, став бити, він вирвався від нього і пішов на заправку, де був затриманий працівниками поліції.
Потерпілий в своїх показаннях відмітив, що в будинку зранку був сам, вирішив піти до гаража, який розташований за метрів 50 по вулиці, закривши вхідні двері, пішов та повернувся хвилин через 15-20. Калітка та вхідні двері були відчинені, він подумав, що це прийшов онук, а тому зайшовши у будинок, зняв верхній одяг, почув, що в кімнаті закриваються шухляди меблів, зайшовши у велику кімнату побачив обвинуваченого, намагався його затримати, але він зумів вирватися, наздогнав його біля калітки та схопив, обвинувачений сказав, що нічого не брав. Потім обвинуваченого затримали працівники поліції, які приїхали за викликом. Разом з працівниками поліції зайшов до будинку, побачив, що в одній з кімнат на ліжку була його барсетка, яка до цього знаходилася на шафі, в іншій кімнаті на ліжку була відеокамера, яка до того була на полиці шафи, дверцята якої були відчинені, окрім того на дивані ще в одній з кімнат була шапка обвинуваченого.
Показання потерпілого щодо намагання обвинуваченого викрасти належне йому майно, підтверджені і показаннями свідка ОСОБА_8 , дружини потерпілого. В своїх показаннях зазначила, що зранку 3.11.2019 вона пішла з будинку, перед тим, застелила ліжко, так як вона проживає вдвох з чоловіком, то у них завжди порядок. При огляді кімнат будинку вона побачила, що покривало на дивані, який вона застеляла зранку, було застелено неакуратно, тобто хтось дивився, що знаходиться в дивані. В одній з кімнат дверцята антресолі були відчинені, а відеокамера, яка була в них, вже знаходилася біля дивана на коробці, в іншій кімнаті на ліжку була барсетка чоловіка з документами та грошима, яка завжди чоловіком клалася на шафу.
Факт перебування обвинуваченого в приміщенні будинку підтвердив також і свідок ОСОБА_9 , зазначивши, що він зранку перебував в гаражі, розташованому поряд з каліткою сусіда ОСОБА_5 , гаражні ворота були відкриті на вулицю. Особисто до нього ніхто не підходив і не питав про місце знаходження та напрямок руху. До нього в гараж заскочив сусід ОСОБА_10 та сказав, що затримав в будинку стороннього, попросив подивитись куди той прямує, поки він одягнеться. Він попрямував за обвинуваченим, який пішов до заправки, його там наздогнав потерпілий якому він показав де знаходиться обвинувачений, на той час був через дорогу він них, і тоді він повернувся додому, а потерпілий там залишився.
Суд вважає, що зазначені докази (показання) підтверджують той факт, що обвинувачений намагався викрасти майно потерпілого, але не зміг, так як його дії були припинені потерпілим.
Факт знаходження обвинуваченого в приміщенні будинку підтверджується також і даними протоколу огляду місця пригоди від 03.11.2019, в якому зафіксовано місце виявлення барсетки, відеокамери, кількість приміщень та їх розташування в будинку, що спростовує показання обвинуваченого, що він лише зайшов до будинку маючи намір запитати про напрямок руху.
Суд вважає, що відсутні підстави для визнання протоколу недопустимим доказом з мотивів відсутності в ньому анкетних даних потерпілого, спеціаліста, даних щодо технічного засобу.
Показання обвинуваченого в тій частині, що він шукав дорогу до місця свого тимчасового перебування, а тому зайшов до будинку, є намаганням уникнути відповідальності за вчиненні діяння, так як місце розташування будинку потерпілого було віддаленим по відношенню до заправки, де обвинувачений зустрічався з приятелем, окрім того гараж, де перебував свідок був відчиненим і обвинувачений мав можливість отримати у останнього відповідну інформацію.
Окрім того в матеріалах справи наявна інформація щодо вчинення обвинуваченим відповідних дій, що він не заперечував у судовому засіданні, по відношенню і інших осіб, коли він без дозволу заходив до чужих помешкань, зокрема за місцем свого проживання.
Враховуючи досліджені докази суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення іншої особи знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується також у вчиненні умисних дій, що виразилися у погрозі вбивством коли були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, за ст. 129 ч. 1 КК України, за наступних обставин:
03.11.2019 року близько 11 години ОСОБА_6 вибігши з будинку АДРЕСА_1 та перебуваючи поблизу паркану домоволодіння № 6 був зупинений потерпілим ОСОБА_5 .. В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на погрозу убивством потерпілому ОСОБА_11 з метою уникнення затримання потерпілим. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність та кримінальну караність своїх дій, ОСОБА_6 дістав з кишені одягу предмет ззовні схожий на ніж та тримаючи його у правій руці приставив предмет до тулуба ОСОБА_5 та при цьому висловив у словесній формі погрозу вбивством потерпілого. Висловлена погроза вбивством, що супроводжувалась демонстрацією предмету схожого на ніж та при обставинах вчинення ОСОБА_6 замаху на таємне викрадення майна ОСОБА_5 , поєднаного із проникненням до житла останнього, викликала у потерпілого переконання у можливості її невідкладного втілення у життя та була сприйнята ОСОБА_5 як реальна. Після вчинення даних дій відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину.
Потерпілий в своїх показаннях суду вказав, що коли він затримав обвинуваченого біля забору, той предметом схожим на ніж погрожував йому вбивством.
Обвинувачений заперечував вказану обставину, вказав, що він мав лише мобільний телефон при собі, який тримав у руці, але іншого предмету не мав.
Показання потерпілого в частині знаходження в руці обвинуваченого ножа не підтверджені ніякими доказами, обвинувачений був затриманий працівниками поліції через невеликий проміжок часу з моменту затримання його потерпілим, під час огляду не було виявлено ніяких предметів у ОСОБА_6 , окрім телефону. Не було виявлено і ножа чи іншого схожого предмету під час огляду місця пригоди, не повідомляв про знайдення ножа і потерпілий чи свідок.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, суд виправдовує ОСОБА_6 за ст. 129 ч. 1 КК України.

Обираючи вид та розмір покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, вказані у ст. 65 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, чи пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України - не встановлено.

При призначенні виду та розміру покарання суд також враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обвинувачений не має постійного місця проживання, на обліку за станом здоров`я не перебуває, під час тримання в СІЗО було встановлено наявність певного захворювання, проте стаціонарного лікування не потребує, відповідно до матеріалів справи неодружений та не працював, раніше не судимий.

Обвинувачений не розкаюється у вчиненому, потерпілий настоює на суворості покарання, а тому з урахуванням обставин справи суд вважає, що оскільки покарання має на меті також і виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню інших злочинів, покарання повинно бути обрано в умовах ізоляції від суспільства.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України, процесуальних витрат відповідно до вимог ст. 124 КПК України. Цивільний позов не заявлявся, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Запобіжний захід підлягає продовженню до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні злочину, передбаченому ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України та призначити покарання 3 роки позбавлення волі.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 129 ч. 1 КК України та виправдати.

Строк відбуття покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст. 72 КК України з 03.11.2019 по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів (по 07.06.2020 включно).

Речові докази: барсетка, грошові кошти, відеокамеру залишити власник; шапку, навушники, мобільний телефон повернути обвинуваченому, у разі відмови у отриманні знищити.

Процесуальні витрати в сумі 1570 грн. 01 коп. за залучення експерта стягнути на користь держави з ОСОБА_6 ..

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня проголошення, засудженим протягом того ж строку з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1