провадження №: 1-кс/752/3237/19
У Х В А Л А

22.05.2019 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Києва заява захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2019, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2019, скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 задоволено, скасовано постанову слідчого в ОВС прокуратури Харківської області ОСОБА_5 від 27.12.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000824, відомості щодо якого внесені 05.05.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

08.05.2019 до слідчого судді надійшла заява захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про роз`яснення вказаного судового рішення, в якій просить роз`яснити правові наслідки у вигляді переривання процесуального строку слідства з моменту винесення оскаржуваної постанови слідчого.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

В судове засідання захисник ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до слідчого судді заяву про розгляд справи за його відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши заяву про роз`яснення судового рішення, матеріали скарги та додані до неї документи, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Слідчий суддя врахував положення ст.ст. 170, 173 КПК України, надав правову оцінку доводам захисника, навів мотиви, з яких виходив при постановлені судового рішення, зазначив правові підстави щодо скасування оскаржуваної постанови.

Одночасно з тим, слід зазначити, що слідчим суддею встановлено, що оскаржувана постанова від 27.12.2017 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000824, яка винесена слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_5 після зміни Генеральним прокурором України підслідності у провадженні, суперечить вимогам ст. 280 КПК України, а саме оскаржувана постанова слідчого винесена без погодження прокурора у кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено під час розгляду скарги встановлено, що відомості відомості про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000824 на підставі оскаржуваної постанови були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 09.02.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Положеннями ч. 7 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Зі змісту абзацу 5 Розділу 3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, зареєстрованого 05.05.2016 в Міністерстві юстиції України за № 680/28810, вбачається, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо зупинення та відновлення досудового розслідування (частина четверта статті 280, частина друга статті 281, частина третя статті 282 КПК України), здійснюється протягом 24 годин з моменту прийняття таких процесуальних рішень.

Згідно ч. 4 ст. 280 КПК України (зі змінами та доповненнями, які діяли на момент винесення оскаржуваної постанови), досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.

Таким чином, слідчим суддею під час розгляду скарги на оскаржувану постанову було встановлено, що постанова слідчого від 27.12.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000824, не відповідає вимогам та винесена всупереч вище вказаних положень КПК України, тобто є протиправною, а тому досудове розслідування було зупинено необґрунтовано, що не тягне за собою певних правових наслідків, визначених КПК України. При цьому, на думку слідчого судді, дії слідчого щодо внесення відомостей щодо прийнятого ним процесуального рішення про зупинення досудового розслідування та не направлення його стороні захисту суттєво обмежують права, свободи та законні інтереси підозрюваної.

Одночасно з тим, слідчий суддя роз`яснює, що положеннями Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 за №2147-VIII, внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України, зокрема змінено ч. 3 ст. 219 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.

Відповідно до п. 4 параграфу 2 розділу 4 вказаного Закону, частина третя статті 219 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1950-VIII від 16.03.2017; в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, такі зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Вказані зміни набрав чинності 15.12.2017 року.

Водночас, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи розумне обмеження строків досудового розслідування спрямоване на забезпечення права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, яке гарантоване Законами України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та закінчення таких строків досудового розслідування, що є підставою для можливого подальшого закриття кримінального провадження, що безумовно покращує становище особи та скасовує її відповідальність, оновлені положення статті 219 КПК України щодо неможливості включення строку досудового розслідування із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею у справах по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію таких змін, на думку слідчого судді мають зворотню дію у часі незважаючи на будь-які обмеження, зазначені у пункті 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону У країни № 2147-УІІІ від 03.10.2017 року, оскільки зворотня дія закону, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи, тобто покращує її становище передбачено безпосередньо Конституцією України - Основним Законом України.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Це зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись насамперед нормами Конституції України, що також роз`яснено Верховним Судом України у Пленумі «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.1996.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення ухвалюється згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Тобто, в зазначених законодавчих нормах наявна правова колізія, яка має вирішуватися на користь заявника. Інший підхід суперечитиме вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо «передбачуваності» правової норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. United Kingdom), від 2 серпня 1984 року пункт 67; рішення у справі «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 за №5-рп/2005.

Слідчий суддя також звертає увагу, що у частині 6 статті 9 КПК України закладений принцип вирішення всіх колізій відповідно до загальних засад кримінального провадження.

Разом з тим, Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже, це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003, №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).

Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України», у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане Європейський суд з прав людини, зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Фельдман проти України» від 8 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10.02.2011 тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, якої це стосується.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що у відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ст.10 КПК України, ст.14 Конвенції, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, відповідно до послідовної прецедентної практики Європейського Суду, не повинно існувати відмінності у поводженні з особами, які перебувають в аналогічній, або подібній ситуаціях. Подібне розходження в поводженні є дискримінаційним, якщо воно не має об`єктивного і розумного виправдання, іншими словами, якщо це ставлення не переслідує законну мету або якщо відсутнє розумне ставлення пропорційності між застосованими засобами та метою, яку потрібно досягти.

Поняття дискримінації в значенні статті 14 Конвенції також включає справи, в яких до особи або групи ставляться за відсутності належного обґрунтування менш сприятливо, ніж до інших, навіть якщо більш сприятливе поводження не вимагається Конвенцією (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», §82, Рішення Великої палати Європейського Суду у справі «Валліанатос і інші проти Греції» (Vallianatos and Others v. Greece), скарги № 29381/09 і 32684/09, § 76, ECHR 2013 (витяги), і рішення Великої палати Європейського Суду у справі «Біао проти Данії» (Biao v. Denmark), скарга N 38590/10, § 90, ECHR 2016).

За таких умов, застосування ч. 3 ст. 219 КПК України лише до осіб або груп, інтересів яких стосуються кримінальні провадження, по яким відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, та не застосування цієї норми до інших, матиме ознаки дискримінації в розумінні Конвенції, що є неприпустимим.

Частиною 1 статті 28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Згідно ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Вчасне не проведення необхідних слідчих та процесуальних дій суттєво порушує фундаментальний визначений КПК України принцип розумності строків, метою якого є захист осіб від надмірного затягування процесу.

Цей принцип прямо впливає з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення на справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Україна, яка ратифікувала цю конвенцію в 1997 році, взяла на себе обов`язок гарантувати права та свободи, закріплені розділом І цієї Конвенції, усім тим, хто перебуває під її юрисдикцією. Сюди ж належить і право на доступ до правосуддя в частині розумності строків кримінальних процедур.

Згідно практики Європейського суду перебіг строків досудового розслідування розпочинається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто, сюди включається не лише арешт, вручення повідомлення про підозру, а й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження» (справа «Екле проти ФРН», 1982).

З огляду те, що постанова слідчого від 27.12.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000824, не відповідає вимогам та винесена всупереч положенням КПК України, тобто є протиправною, внаслідок якої досудове розслідування було необґрунтовано зупинено, що створило обмеження гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, прав, свобод та законних інтересів підозрюваної ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає, що положення ч. 3 ст. 219 КПК України підлягають застосуванню після скасування постанови слідчого від 27.12.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000824, тобто строк на якій було зупинено досудове розслідування підлягає включенню у строки, передбачені ч. 1 ст. 219 КПК України.

Враховуючи викладене, що випливає зі змісту ухвали слідчого судді від 24.04.2019, слідчий суддя приходить до висновку, що вона є зрозумілою та не потребує додаткового роз`яснення, у зв`язку із цим слід відмовити у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 372, 380 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2019 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5 днів із дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1