Справа № 175/3441/19
Провадження № 1-кп/175/166/19
Вирок

Іменем України

07 лютого 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001870 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Веселе Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 27.07.2019 близько о 18 год. 00 хв., маючи стаж керування транспортними засобами до двох років, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 5201», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить йому на праві власності, здійснював рух на проїзній частині об`їзної автомобільної дороги «Південний обхід міста Дніпра» автошляху Н-08 «Бориспіль-Кременчук-Дніпро-Запоріжжя-Пологи, Маріуполь» у напрямку від м. Запоріжжя до м. Кременчука, зі швидкістю не менше 90 км/год, де також перебувала на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_7 .

Під час здійснення руху на вищевказаній ділянці дороги ОСОБА_8 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 27.07.2019, близько 18 год .00 хв. на шляхопроводі об`їзної дороги «Південний обхід міста Дніпра» автошляху Н-08 «Бориспіль-Кременчук-Дніпро-Запоріжжя-Пологи, Маріуполь» і автошляху Н-11 «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв» у Дніпровському районі Дніпропетровської області, у зоні дії дорожніх знаків: 1.39 «Інша небезпека (аварійно небезпечна ділянка)» з табличкою 7.21.2 (вид небезпеки перекидання транспортного засобу), 7.2.1 (зона дії 1 км); 3.29 «Обмеження швидкості (70)»; 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» розділу 33 Правил дорожнього руху України, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, на заокругленні проїзної частини дороги ліворуч, втратив контроль над керуванням автомобіля в результаті чого автомобіль у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини автомобільної дороги ліворуч і передньою правою та правою боковою частиною його автомобіля здійснив наїзд на дорожнє огородження бар`єрного типу, після чого з`їхав у кювет, де і зупинився.

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3.6); 12.6. б); 12.9. б); 12.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_9 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ІНФОРМАЦІЯ_2 о 08 год. 45 хв. смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в Дніпропетровській міській клінічній лікарні №16, внаслідок сумісної тупої травми тіла у вигляді ран на правому стегні та сідниці, синця на правому стегні, крововиливів у м`яких тканинах тазової ділянки, поперекової ділянки тулубу та правого стегна, селезінці та серці, розривів крижово-клубових з`єднань тазу, переломів лобкових та правої клубової кісток тазу, котра у своєму перебігу ускладнилася розвитком шоку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі та розповів у деталях про обставини скоєного, а саме 27 липня 2019 року, близько о 18 годині 00 хвилин керуючи автомобілем БМВ повертався з відпочинку на морі разом з його раніше знайомою ОСОБА_7 , та його донькою, під час руху зі швидкістю більше 90 км/ год автомобіль занесло та він не впорався і здійснив ним наїзд на дорожнє огородження після чого з`їхав у кювет і автомобіль зупинився. Після зупинки автомобіля він побачив, що у ОСОБА_7 є тілесні ушкодження і намагався відчити двері і допомогти їй, але двері заклинило тому він побіг до проїзної частини просити інших водіїв допомогти. Автомобілі зупинялись надали медикаменти і викликали швидку. Потім дізнався, що вона померла у лікарні, фінансово допомагає дитині загиблої ОСОБА_7 . Просив суд суворо не карати і зобов`язується продовжувати надавати фінансову допомогу дитині загиблої.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що її донька їхала на море разом з обвинуваченим, а після повернення вони потрапили до ДТП та у лікарні померла. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просила суд призначити йому покарання без позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілій ОСОБА_7 .

Обставинами, що помякшують його покарання, судом встановлено визнання вини та щирє каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Пленум Верховного Суду України неодноразово звертав увагу на те, що якщо виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, то судам не слід направляти таких осіб в місця позбавлення волі.

Суд, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, наявність пом`якшуючих обставин у виді повного визнання вини і активного сприяння у розкритті злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та ставлення до вчиненого, обставини та характер вчиненого злочину, позицію потерпілого, який просив суд застосувати покарання не пов`язанне з позбавленням волі, суспільну небезпеку його дій, а саме не в умисному порушенні правил дорожнього руху в наслідок чого спричинили смерть особи, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі за правилами ст.ст.75,76 КК України на чому наполягав прокурор, та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого спричинено смерть ОСОБА_7 . Застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого та стягнути в дохід держави.

При вирішенні долі речових доказів, суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з цього майна.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного основного покарання за умови, що на протязі 3 (трьох) років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави призначення платежу за експертизу № 11/10.2/822 від 28 серпня 2019 у розмірі 1256 гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави призначення платежу за експертизу № 11/10.1/825 від 27 серпня 2019 у розмірі 1256 гривні 08 копійок.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді від 30 липня 2019 року на автомобіль марки «БМВ-520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1