справа №562/286/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року Слідчий суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів клопотання слідчого СВ Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернулася з клопотанням до слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0000849, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що до Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення про те, що 21 жовтня 2019 року невідома особа в АДРЕСА_1 незаконно заволоділа транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «BMW 525 TDC», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 .

Відповідні відомості по даному факту 12 грудня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

13 грудня 2019 року було допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив, що з 28 березня 2019 року йому на праві власності належить автомобіль чорного кольору марки «BMW 525 TDS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У вересні 2019 року потерпілий вирішив продати вказаний автомобіль, оскільки у зв`язку із сімейними обставинами йому потрібні були грошові кошти, а даним автомобілем він користувався нечасто. В подальшому, 23 жовтня 2019 року він разом зі своїм сином ОСОБА_6 поїхали в м.Рівне до нотаріальної контори, щоб оформити всі необхідні документи у зв`язку із продажем авто, де він підписав довіреність в якій було вказано, що потерпілий уповноважує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіти та користуватися належним автомобілем. 10.12.2019 року до потерпілого зателефонував син ОСОБА_6 та повідомив, що ОСОБА_7 , який придбав автомобіль, переоформив його на іншу особу, хоча він не мав на це ніяких законних підстав.
Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_8 повідомив, що у вересні 2019 року він розмістив оголошення на інтернет сайті «АвтоРіа» про продаж автомобіля чорного кольору марки «BMW 525 TDS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », за суму 4300 доларів США, вказавши при цьому на сайті свій контактний номер. 21 жовтня 2019 року близько 14 год. 00 хв. до нього зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що на сайті він побачив оголошення про продаж, тому хоче приїхати та придбати вказане авто. В ході телефонної розмови останній повідомив, що всю суму відразу він виплатити не зможе. Цього ж дня, 21.10.2019 року близько 17 год. 00 хв. до нього приїхав невідомий чоловік, в ході спілкування стало відомо, що даного чоловіка звати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 . Оглянувши авто, ОСОБА_7 повідомив, що може розрахуватися за автомобіль, однак у нього з собою немає всієї суми. Він погодився на дану пропозицію і ОСОБА_7 написав розписку, в якій вказав, що зобов`язується повернути йому грошові кошти в сумі 1000 доларів США до 01 лютого 2020 року, а він в свою чергу віддав ОСОБА_7 всі необхідні документи та ключі на автомобіль, після чого ОСОБА_7 дав йому грошові кошти в сумі 3000 доларів США. В подальшому, 10.12.2019 року він побачив на інтернет сайті «Автономера України», що автомобіль марки «BMW 525 TDS», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить його батькові, переоформлений на невідому особу.
Згідно виписки із бази «АТМ МВС» 02.11.2019 року автомобіль марки «BMW 525 TDS», чорного кольору, д.н.з. « НОМЕР_2 », 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , об?єм двигуна 2499 куб.см, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » було перереєстровано на нові номера, а саме « НОМЕР_2 », і власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_3 .
На підставі вищевказаного, автомобіль марки «BMW 525 TDS», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було внесено в базу НАІС «Гарт» як такий, що перебуває у розшуку в зв`язку із незаконним заволодінням транспортного засобу.
З метою збереження речових доказів, зокрема, запобігання можливості переховування, пошкодження, зникнення, знищення, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «BMW 525 TDS», чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », 1993 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , об?єм двигуна 2499 куб.см, який згідно виписки із бази «АТМ МВС» належить ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_3 , із забороною користуватися та розпоряджатися автомобілем.

Слідчий слідчого відділення Здолбунівського відділення поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі, просить клопотання задовольнити.

Дослідивши клопотання та копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Відповідно до ч. 3 даної статті арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначає, що метою накладення арешту на транспортний засіб є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст.98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема, містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст.98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст.98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Крім того, слідчий в клопотанні зазначає, що транспортний засіб є тимчасово вилученим майном, однак в порушення вимог ч.3 ст.168 КПК України не зазначено у кого саме та на підставі якого процесуального документа був вилучений транспортний засіб, на який слідчий просить накласти арешт.
Додані до клопотання про арешт майна матеріали кримінального провадження № 0000849, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, не містять ні постанови про визнання автомобіля марки «BMW 525 TDS», чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », речовим доказом, ні протоколу вилучення вказаного автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.132, 167, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000849 від 12.12.2019 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: