Провадження № 1-кс/947/5941/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю потерпілого ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання потерпілого ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001254 від 30.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини даного кримінального провадження.
СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001254 від 30.04.2020 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що Компанія «Джервойс Холдінгс Інк.» починаючи з 2010 року на підставі договору купівлі-продажу являється власником нежитлових офісних приміщень 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 172/1, правом користування на які в червні 2019 року шахрайським шляхом заволоділи невстановлені особи.
На теперішній час вчиняються заходи направлені на руйнування ремонту та можливого безпосереднього об`єкту нерухомого майна, яке фактично належить Компанії «Джервойс Холдінгс Інк.».
30.04.2020 року постановою слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області нежитлові офісні приміщення 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 172/1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001254 від 30.04.2020 року.
Оскільки на теперішній час існує ряд ризиків щодо подальшої реалізації невстановленими особами означеного об`єкту нерухомості та його знищення, потерпіла сторона звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.
2. Позиції учасників судового засідання.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане клопотання у повному обсязі та просив накласти арешт на зазначені у клопотанні об`єкти нерухомості, обґрунтовуючи свої доводи наявною реальною загрозою їх подальшого відчуження чи знищення, оскільки такі намагання відносно вказаного майна вже здійснювалися.
Потерпілий ОСОБА_3 підтримав в судовому засіданні подане клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні надала письмові заперечення на подане клопотання, в його задоволенні просила відмовити, оскільки потерпілий не уповноважений на звернення з такого роду клопотаннями до слідчого судді. Крім того, прокурор наголосила, що потерпілий на теперішній час являється власником об`єктів нерухомості, з клопотанням про накладення арешту на які останній звертається до слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені до такого клопотання матеріали, вислухавши в судовому засіданні думку потерпілого та його представника, які підтримали подане клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при розгляді даного клопотання.
Ч. 1 ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Ч. 1 ст. 7 КПК України - зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Ч. ч. 1, 6 ст. 9 КПК України - під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
П. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів. При цьому, відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
4. Можливість звернення потерпілого з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.
Як вбачається з п. 4 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право: заявляти відводи та клопотання.
Між тим, ч. 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення поданого клопотання з тих підстав, що потерпілий не є уповноваженою особою на звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.
З огляду на викладене, слідчому судді необхідно надати відповідь на запитання, чи може потерпілий звертатися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Так, слідчий суддя зазначає, що з одного боку, означеними нормами КПК України закріплено право потерпілого на звернення протягом кримінального провадження з відповідними клопотаннями, однак з іншого, нормами КПК України регламентовано, що право на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна надається слідчому/прокурору/цивільному позивачу.
Між тим, на думку слідчого судді в даному конкретному випадку, з огляду на обставини даного кримінального провадження, необхідно звернутися до загальних засад кримінального провадження, врахувати інтереси зацікавлених осіб, позицію сторони обвинувачення в цьому питанні, а також припустити можливе досягнення завдань кримінального провадження у випадку застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Так, слідчий суддя враховує, що в рамках даного кримінального провадження здійснюються спроби щодо незаконного заволодіння нежитловими офісними приміщеннями 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 172/1, власником яких на теперішній час виступає Компанія «Джервойс Холдінгс Інк.», директором якої є потерпілий ОСОБА_3 .
Так, на теперішній час потерпілий наполягає на накладенні арешту майна на належні Компанії «Джервойс Холдінгс Інк.» об`єкти нерухомості, оскільки на переконання потерпілої сторони на теперішній час існує реальна загроза їх можливого відчуження та знищення, в зв`язку з чим подане клопотання зокрема, та захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в цілому, відповідатиме інтересам його дійсного власника.
Слідчий суддя враховує, що з клопотанням про накладення арешту майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України до слідчого судді має право звернутися виключно слідчий за погодженням з прокурором або прокурор. При цьому, завдання кримінального провадження, зокрема, зводяться й до недопущенням можливого протиправного позбавлення права власності, на що й повинна бути спрямована діяльність компетентних, уповноважених органів. Між тим, в судовому засіданні прокурором було повідомлено, що сторона обвинувачення заперечує проти задоволення поданого клопотання. В свою чергу, в матеріалах, які долучені до такого клопотання наявна постанова від 30.04.2020 року, якою означені об`єкти нерухомості, про які йдеться в даному клопотанні, визнано речовими доказами.
Таким чином, в даному випадку наявна ситуація за якої з одного боку, прокурор, без клопотання якого, або ж без погодження клопотання яким, згідно вимог ст. 171 КПК України не можливо звернутися з відповідним клопотанням про арешт майна заперечує проти задоволення поданого клопотання, а з іншого, з матеріалів кримінального провадження №0001254 від 30.04.2020 року вбачається, що в ході досудового розслідування стороною обвинувачення було встановлено відповідність означеного майна категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).
За таких обставин, на думку слідчого судді, прокурор в даному випадку фактично самоусувається від забезпечення досягнення завдань кримінального провадження (ч. 1 ст. 2 КПК України), в зв`язку з чим, потерпіла сторона позбавлена іншими дієвими заходами, забезпечити дотримання своїх гарантованих Конституцією України та відповідними законами прав, в зв`язку з чим, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання з викладених підстав та цілей.
5. Правові підстави для арешту майна та його мета за обставин даного кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
При цьому, згідно диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України вбачається, що відповідальність згідно норм означеної статті передбачена за: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Відтак, об`єктом (предметом) кримінально-протиправних дій, у випадку можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є майно або право на майно відповідної особи (власника).
Слідчий суддя враховує, що дане кримінальне провадження здійснюється саме за фактом можливого незаконного заволодіння нежитловими офісними приміщеннями 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з клопотанням про накладення арешту на які на теперішній час звертається потерпілий.
Відтак, викладене, дає слідчому судді підстави та розумні підозри вважати, що вказані об`єкти нерухомості відповідають категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України), оскільки вони виступають в якості об`єкту кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, що свідчить про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Викладені висновки слідчого судді в повній мірі узгоджуються з долученою до даного клопотання постановою слідчого від 30.04.2020 року про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів у вигляді нежитлових офісних приміщень 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В свою чергу, оскільки слідчим суддею встановлено, що означені об`єкти нерухомості в рамках даного кримінального провадження виступають в якості речових доказів, метою заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є забезпечення їх збереження (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
6. Завдання арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України в рамках даного кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 30.04.2020 року, відносно нежитлових офісних приміщень 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 вже здійснювалися спроби ймовірно незаконного заволодіння ними, що узгоджується з фактичними обставинами даного кримінального провадження, й в певній мірі відповідає долученій до даного клопотанні довідці від 16.04.2020 року.
Слідчий суддя зазначає, що на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
При цьому, завданнями заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Так, оскільки слідчим суддею встановлено, що відносно означених об`єктів нерухомого майна ймовірно вже здійснювалися незаконні спроби заволодіння ними, в зв`язку з чим на теперішній час здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчий суддя вважає, що завданням арешту майна в рамках даного кримінального провадження є запобігання можливого відчуження нежитлових офісних приміщень 1-го та 2-го поверху, загальною площею 526,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також їх знищення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в заході забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
7. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні особи (Компанії «Джервойс Холдінгс Інк.», директором якої є потерпілий ОСОБА_3 ), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, якою за обставинами даного кримінального провадження і є особа, яка звертається з таким клопотанням до слідчого судді (потерпілий), адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
Відтак, дія заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в рамках даного кримінального провадження відповідає вимогам розумності та співмірності, оскільки слідчим суддею в повній мірі враховано як інтереси даного кримінального провадження в цілому, так і інтереси зацікавлених осіб зокрема.
8. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані слідчому судді матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. При цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 56, 170, 171, 172, 173, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001254 від 30.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією права власності, інших речових прав, обтяжень щодо об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові офісні приміщенні І та ІІ поверху, загальною площею 526,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власник Компанія «Джервойс Холдінг ІНК.», причина відсутності коду ЄДРПОУ: особа не є резидентом України, країна реєстрації: Британські Віргінські Острови, а також заборонивши користування вказаним майном іншим фізичним та юридичних особам.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1