Справа № 738/1731/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/197/20
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 10 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000447, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироками:

Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 1983 року за ч. 1 ст. 140, ст.ст. 81, 42 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі;

Менського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 1987 року за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 222, ст.. 42 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

Менського районного суду Чернігівської області від 10 січня 1996 року за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 1998 року за ч. 1 ст. 101 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі;

Менського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2003 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст.. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

Менського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2013 року за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі;

Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підстав пункту в.) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно пояснень потерпілого, свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого, наданих в судовому засіданні суду першої інстанції, було встановлено, що у потерпілого ОСОБА_10 була воля, як власника грошових коштів, та те щоб обвинувачений ОСОБА_8 ними заволодів, хоча вони і перебували у володінні потерпілого ОСОБА_11 . Апелянт також зазначає, що місцевий суд незаконно прийняв до уваги, як доказ протоколи слідчих експериментів від 10 вересня 2019 року, оскільки потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні дали зовсім інші показання ніж ті, які були ними надані під час проведення слідчих експериментів, свідок Підріз взагалі відмовився давати будь-які показання, а згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, отриманих у порядку, передбаченому ст.. 225 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що 09 вересня 2019 року, близько 17 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_3 , з метою заволодіння грошовими коштами, застосовуючи насильство яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні удару по обличчю ОСОБА_11 , умисно, повторно, проти волі ОСОБА_11 , а також проти волі ОСОБА_10 , який у цей час також перебував у будинку, вчинив відкрите викрадення чужого майна, заволодівши грошовими коштами в сумі 800,00 грн, які перебували у володінні ОСОБА_11 та належали ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які висловилися на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що 09 вересня 2019 року разом із знайомим ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Біля автовокзалу у м. Мена зустріли ОСОБА_10 , який повідомив що немає грошей, бо його брат їх не віддає. В подальшому вони втрьох пішли до будинку ОСОБА_11 . Коли зайшли у будинок, на його вимогу надати грошові кошти, ОСОБА_11 відмовив і він наніс один удар потерпілому в обличчя, після чого останній пішов у кімнату, взяв гроші, передав ці гроші ОСОБА_10 , а останній передав ці гроші йому;

- потерпілого ОСОБА_10 згідно пояснень якого, 09 вересня 2019 року біля автовокзалу у м. Мена він зустрів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На запитання ОСОБА_8 щодо наявності коштів, повідомив останньому, що грошей немає, бо пенсію віддає брату. Разом з вказаними особами вони пішли до будинку ОСОБА_11 . Коли зайшли у будинок, то ОСОБА_8 почав вимагати у його брата віддати гроші. В зв`язку з відмовою ОСОБА_11 надати грошові кошти, ОСОБА_8 рукою ударив його в обличчя. Після цього ОСОБА_11 пішов у кімнату, взяв гроші та передав йому ( ОСОБА_10 ), а він передав ці гроші ОСОБА_8 . Обвинувачений забрав гроші в сумі 800 грн., з яких залишив йому 100 грн. та разом із ОСОБА_9 вийшов з будинку;

- потерпілого ОСОБА_11 який пояснив, що ОСОБА_10 є його двоюрідним братом, який проживає у нього у будинку, бо власного не має, є особою з інвалідністю, тому віддає на зберігання свої гроші, щоб не витратити їх на алкогольні напої. 09 вересня 2019 року коли він перебував у своєму будинку з ОСОБА_12 , в приміщення зайшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . На вимогу ОСОБА_8 віддати гроші ОСОБА_10 він відмовився і ОСОБА_8 наніс йому один удар в обличчя. ОСОБА_10 злякався, вибіг з будинку, потім повернувся і сказав: «Віддай гроші». Він пішов до іншої кімнати та віддав 800 грн. ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 зробив зауваження, то залишив з тих грошей ОСОБА_10 100 грн.

- свідка ОСОБА_9 , який під час судового розгляду пояснив, що 09 вересня 2019 року разом з ОСОБА_8 вживали алкогольні напої і біля автовокзалу зустріли ОСОБА_10 , у якого обвиунвачений спитав, чи є гроші. На що останній повідомив, що гроші є у брата ОСОБА_11 і вони пішли до будинку останнього. Коли зайшли у будинок, то ОСОБА_8 сказав ОСОБА_11 : «Давай гроші», та наніс в обличчя останнього декілька ударів. ОСОБА_11 пішов свою кімнату, виніс гроші і передав їх ОСОБА_8 . Він зробив зауваження обвинуваченому, щоб той залишив гроші потерпілим на хліб і ОСОБА_8 дав ОСОБА_10 100 грн.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 вересня 2019 року, яким зафіксовано заяву ОСОБА_11 про те, що 09 вересня 2019 року близько 17 години ОСОБА_8 , перебував у будинку по АДРЕСА_3 , заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 та відкрито заволодів грошовими коштами, які належали ОСОБА_10 у сумі 800 грн.;

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 вересня 2019 року яким зафіксовано заяву ОСОБА_10 про те, що 09 вересня 2019 року близько 17 години ОСОБА_8 , перебував у будинку по АДРЕСА_3 , заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 та відкрито заволодів грошовими коштами, які належали ОСОБА_10 у сумі 800 грн.;

- протоколі огляду місця події від 10 вересня 2019 року відповідно до якого було здійснено огляд будинку за місцем проживання ОСОБА_11 - у будинку АДРЕСА_3 , встановлене місцезнаходження грошей до їх викрадення;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2019 року згідно якого ОСОБА_10 розповів про обставини вчинення ОСОБА_8 грабежу, а саме, що 09 вересня 2019 року перебував з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у будинку, вживали алкогольні напої. У будинок зайшли ОСОБА_8 та чоловік, якого він не знає. ОСОБА_8 вимагав у ОСОБА_11 гроші та вдарив останнього. Він ( ОСОБА_10 ) злякався, вийшов з будинку та заховався у дворі. Коли повернувся у будинок ОСОБА_11 сказав, що ОСОБА_8 забрав гроші;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2019 року відповідно до якого ОСОБА_11 розповів про обставини вчинення ОСОБА_8 грабежу, а саме, що 09 вересня 2019 року перебував з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у будинку, вживали алкогольні напої. У будинок зайшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Обвинувачений висловив вимогу надати грошові кошти, на що він відмовив і ОСОБА_8 декілька разів ударив його в обличчя. Після цього він віддав ОСОБА_8 гроші у сумі 800 грн., які належали ОСОБА_10 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2019 року відповідно до якого ОСОБА_9 розповів, що 09 вересня 2019 року біля автовокзалу він та ОСОБА_8 зустріли ОСОБА_10 , у якого ОСОБА_8 спитав, чиє у нього гроші. ОСОБА_10 сказав, що грошей немає при собі, бо гроші віддає брату - ОСОБА_11 . Коли вони прийшли додому до останнього щоб забрати гроші, ОСОБА_8 ударив ОСОБА_11 три рази. ОСОБА_11 віддав 800 грн. і з цих грошей ОСОБА_8 віддав ОСОБА_10 100 грн.;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2019 року відповідно до якого ОСОБА_12 повідомив, що 09 вересня 2019 року перебував з ОСОБА_11 у будинку, вживали алкогольні напої. У будинок зайшли ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_12 заховався у кімнаті будинку і бачив, як ОСОБА_8 наносив ОСОБА_11 удари в голову та вимагав гроші, ОСОБА_11 відмовив, сказав, що це гроші ОСОБА_10 але згодом пішов у кімнату, взяв гроші і віддав ОСОБА_8 ;

- висновку експерта № 113 від 12 вересня 2019 року, згідно з якого у ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синця лівої параорбітальної ділянки, що міг утворитись 09 вересня 2019 року від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, для утворення якого достатньо однократного травматичного впливу тупого предмету;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційних скаргах, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Твердження апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях її підзахисного складу кримінального правопорушення в зв`язку з тим, що у власника грошових коштів ( ОСОБА_10 ) була воля на те, щоб ОСОБА_8 ними заволодів, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Поряд з цим кримінально-правові ознаки вчиненого суспільно небезпечного діяння, які суд першої інстанції навів у вироку, узгоджуються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Так, виходячи з положень ст. 186 КК, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій.

Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення чужого майна.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони дії обвинуваченого ОСОБА_8 охоплювались єдиним корисливим умислом, спрямованого на відкрите заволодіння грошовими коштами, які хоча і належали потерпілому ОСОБА_10 , однак перебували на зберіганні (володінні) потерпілого ОСОБА_11 .

І як вбачається з показань потерпілих, обвинуваченого та свідків у кримінальному провадженні, про що прямо та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку, стороною захисту не було підтверджено наявності домовленостей про намір ОСОБА_10 передати грошові кошти ОСОБА_8 . Даних обставин також не було встановлено в ході апеляційного розгляду.

Натомість, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та прямо слідує з показань самого обвинуваченого, саме останній, зайшовши до будинку потерпілого ОСОБА_11 , першим, а не ОСОБА_10 , як власник грошових коштів, звернувся з вимогою віддати гроші та після отримання відмови, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а як слідує з показань потерпілих, лише після вказаних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_10 висловився щодо передачі грошей ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту щодо незаконного прийняття судом першої інстанції до уваги протоколів проведення слідчих експериментів у зв`язку з відмінністю наданих в ході їх проведення потерпілим ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_9 показань наданих ними в судовому засіданні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки показання вказаних осіб місцевим судом були враховані лише які надані під час судового розгляду, про що прямо зазначено у вироку.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі наведені вище докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засудження за вчинення умисних злочинів, вчинив новий умисний тяжкий злочин, на обліках у лікаря психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується як такий, що на утриманні має малолітню дитину та схильний до вживання алкогольних напоїв, висновок органу пробації? згідно якого є висока ймовірність вчинення повторного правопорушення та що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства та окремих осіб. Прийняв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4