Ухвала
Іменем України
22 червня 2020 року
м. Київ

справа № 513/312/18
провадження № 51-2836 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року клопотання прокурора ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_5 задоволено. ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 366-1 Кримінального кодексу України (далі КК України) у зв`язку зі зміною обстановки. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 10 січня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, стосовно ОСОБА_5 закрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року, відносно ОСОБА_5 за ст. 366-1 ч.1 КК України без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 , в якій вона порушує питання про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суди не вказали в чому саме полягала зміна обстановки, що призвела до того, що вчинене ОСОБА_5 діяння чи її особа перестали бути суспільно небезпечними. Також вказує, що під час розгляду апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив усіх доводів апеляційної скарги, своє рішення належним чином не мотивував та обґрунтованих відповідей на них не надав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 , якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 , яким було надано належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, судом першої інстанції в постановленій ухвалі було зазначено, що відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Згідно ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Відповідно до примітки ст. 45 КК України, яка була чинна на час вчинення злочину, корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважалися злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Злочини передбачені ст. 366-1 КК України до категорії корупційних злочинів не відносились.
Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 підозрювалась у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, згідно примітки до ст. 45 КК України не є корупційним злочином, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнала у повному обсязі та щиро розкаялася, не перебуває на обліку нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. 31 березня 2018 року ОСОБА_5 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, за 2016 рік.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розслідування внаслідок зміни обстановки вчинене підозрюваною діяння втратило суспільну небезпечність.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення клопотання прокурора, звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із зміною обстановки.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційним судом була надана належна оцінка доводам апеляційної скарги прокурора.
Так, судом апеляційної інстанції в постановленій ухвалі було зазначено, що звільняючи ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, суд першої інстанції прийняв до уваги, що жодних негативних правових наслідків за цим кримінальним провадженням не настало, вчинений ОСОБА_5 злочин відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості та протиправні дії ОСОБА_5 мали місце одноразово, тобто не мали системного характеру.
Також було враховано, що підозрювана ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності раніше не притягалася, підозрюється у вчиненні злочину невеликої тяжкості, свою вину визнала повністю та щиро розкаялась. Крім того, 31 березня 2018 року нею було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за 2016 рік, передбачену Законом України "Про запобігання корупції", шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, тобто після повідомлення їй 30 березня 2018 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім цього, вчинений ОСОБА_5 злочин не спричинив тяжких наслідків, за місцем роботи вона характеризується позитивно, будь-яких інших правопорушень не вчинила, до адміністративної відповідальності не притягалася, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість застосування ст. 48 КК України та можливість її звільнення від кримінальної відповідальності, як особи що перестала бути суспільно небезпечною.
Апеляційним судом також було враховано думку прокурора старшого групи процесуальних керівників ОСОБА_6 , яка в суді першої інстанції заявила клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366-1 КК України у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінальне провадження стосовно неї.
Таким чином, апеляційний суд погоджуючись із рішенням суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно неї, оскільки вона перестала бути суспільно небезпечною особою.
Решта доводів касаційної скарги прокурора висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Саратського районного суду Одеської області без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3