Справа № 192/227/20
Провадження № 1-кп/192/53/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000905, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 , не працевлаштований, має не повну середню освіту, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше судимий:

1)04.04.1997 року Військовим судом Дніпропетровського гарнізону за п. «а» ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ст. 42 КК України (1960 р.) до 4 років позбавлення волі; 02.08.1999 року звільнився умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 2 місяці 10 днів;
2)06.03.2001 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206, ст. 42 КК України (1960 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
3)24.07.2001 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст.42 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі;
4)19.05.2005 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 395 КК України до 6 місяців арешту; 19.11.2005 року звільнився по відбуттю строку покарання;
5)29.06.2006 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі; 29.06.2007 року звільнився по відбуттю строку покарання;
6)02.04.2008 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч .2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч.1,4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 09.08.2011 року звільнився умовно-достроково на невідбуту частину покарання 2 місяці 17 днів;
7) 03.10.2012 року Васильківським районним Дніпропетровської області за ст. 395 КК України до 6 місяців арешту; 03.04.2013 року звільнився по відбуттю строку покарання;
8)31.01.2012 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 203-2 КК України до штрафу у розмірі 17 000 гривень; 28.05.2014 року замінено покарання у виді штрафу на 3 роки 5 місяців позбавлення волі;
9)12.06.2014 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 30.05.2017 року звільнився по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим згідно вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнившись 30 травня 2017 року по відбуттю строку покарання, у період не знятої та непогашеної судимості за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 25 грудня 2017 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , де ОСОБА_3 на той момент проживав та мав доступ до господарських будівель, керуючись злочинним умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна,з корисливих спонукань, з метою особистої наживи шляхом вільного доступу зайшов до приміщенням літньої кухні, звідки викрав станок для заточування ланцюга марки «Кентавр» С3-100. З викраденим ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та своїми діями завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 626 гривень 88 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

В судовому засіданні пояснив, що у грудні 2017 року ОСОБА_5 запропонував йому роботу на його подвір`ї з виконання роботи по догляду за худобою, на що ОСОБА_3 погодився та у зв`язку з тим, що не мав постійного місця мешкання став проживати в літній кухні по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 . Маючи вільний доступ до всіх господарських будівель, обвинувачений 25 грудня 2017 року приблизно о 00 годині 30 хвилин зайшов до приміщенням літньої кухні, звідки викрав станок для заточування ланцюга марки «Кентавр» С3-100. Викрадене він в ту ж ніч продав за 200 гривень, які витратив на власні потреби. У судовому засіданні щиро каявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, заявою просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності (а.с.18).
З`ясувавши думку учасників судового провадження суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілого з урахуванням положень ст. 325 КПК України.
Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, повторно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою пред`явленого в обвинуваченні злочину є повторність вчинення крадіжки, оскільки остання вчинення під час не знятої та не погашеної судимості за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року, яким ОСОБА_3 був визнаний винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є раніше судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, вчинив злочин в період не знятої та не погашеної судимості, не має місця реєстрації та місця постійного проживання у зв`язку з чим відсутня характеристика з місця проживання станом на час розгляду справи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Під час вирішення питання про призначення покарання судом враховано, що під час відбування покарання обвинувачений характеризувався посередньо, порушував режим відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки призначені покарання за попередні судимості не мали впливу на особу обвинуваченого, який через незначний проміжок часу після звільнення вчинив аналогічний корисливий злочин.

Тому суд вважає, що підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі з наближенням до нижчої межі, оскільки обвинувачений щиро каявся, та фактично відшкодував завдані збитки. Суд вважає, що призначення більш м`яких видів покарання у вигляді арешту або обмеження волі не буде сприяти виправленню обвинуваченого, який неодноразово відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Оскільки суду не було передано жодного речового доказу, тому суд позбавлений можливості вирішити їх долю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню №70000905 згідно довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні судового експерта склали 170 гривень 00 копійок. Однак, докази понесення таких витрат прокурором суду не надані, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення таких витрат з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1