ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3251/19 Справа № 202/6063/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000935 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, який проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року клопотання прокурора було задоволено. Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 20 грудня 2019 року.
Клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на альтернативний та визначення розміру застави залишено без задоволення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з урахуванням того, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу цього строку, а ризики, зазначені судом у попередніх ухвалах, не змінилися, колегія суддів вважала їх достатніми для продовження обом обвинуваченим дії вказаного запобіжного заходу ще на 60 днів.
При прийнятті такого рішення, колегія суддів врахувала обставини вчинення умисних злочинів і дані щодо особи ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які не визнають вину і усвідомлюють передбачену законом відповідальність, що загрожує їм у разі доведеності вини за вчинення інкримінованого особливо тяжкого злочину покаранням лише у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років.
Ці обставини не дозволяють застосувати альтернативні види запобіжних заходів, які, на думку суду, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачних.
Крім того, суд зазначив, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому положення процесуального закону і обставини вчинення інкримінованих злочинів із застосуванням насильства та з погрозою його застосування, не дозволяють суду визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_8 також не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить змінити йому міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ризики, якими прокурор обгрунтовував необхідність залишення його під вартою, не підтверджується матеріалами справи та є недоведеними, вважає, що обраний запобіжний захід є недоцільним та вважає, що до нього можна застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він має міцні соціальні зв`язки та місце проживання.

Обвинувачений ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить змінити йому міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що жоден з ризиків, про які прокурор пояснював суду з огляду на необхідність залишення його під вартою, не підтверджується матеріалами справи та є необгрунтованим і вважає, що обраний запобіжний захід є недоцільним, а до нього можна застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
06 грудня 2019 року до початку судового розгляду в Дніпровському апеляційному суді обвинуваченим ОСОБА_9 було подано заяву про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, інші учасники судового провадження не заперечували проти даної заяви.
У зв`язку з наведеним вищезазначена апеляційна скарга не розглядається апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як убачається з наданих матеріалів, прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 22.10.2019 року, було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інший злочин або продовжити свою злочинну діяльність, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Судом також було враховано посилання обвинуваченого та його захисника на наявність у ОСОБА_8 постійного місяця проживання, соціальних зв`язків, але вони, на думку колегії суддів, не спростовують наявності встановлених вище ризиків.
Отже, ризики, встановлені в ухвалі суду, підтверджуються наданими матеріалами, відповідно до яких ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні корисливого особливо тяжкого злочину та тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, а отже висновок суду відповідає правовим позиціям ЄСПЛ (п.34 Рішення ЄСПЛ «Сельчук проти Турції», п.9 рішення ЄСПЛ «Мацнеттер проти Австрії»).
Також суд зазначив з приводу клопотання захисника стосовно визначення застави його підзахисному, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому положення процесуального закону і обставини вчинення інкримінованих злочинів із застосуванням насильства та з погрозою його застосування, не дозволяють суду визначити розмір застави.
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Так, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 376, 403, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Прийняти відмову від апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України.
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути в частині закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4