Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року матеріали кримінального провадження №0003941 щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 та ч.3 ст.135 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Бистричі Березнівського району Рівненської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, раніше неодноразово судимого востаннє 20 квітня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді громадських робіт терміном 120 годин, визнано винуватим та засуджено:

- за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

- за ч.3 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 обрано шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.

Судом задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6030 (шість тисяч тридцять) гривень 00 коп. матеріальної шкоди, що складається з витрат на поховання, а також 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні вимог ОСОБА_8 щодо стягнення 2 000 (двох тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу відмовлено.

Також судом вирішено долю речових доказів у провадженні та питання процесуальних витрат.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що він 13 червня 2017 року приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи поблизу будинку №6 на вул.Київська у м.Рівне, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту, що виник на побутовому ґрунті та особистої неприязні із ОСОБА_9 , через ревнощі до спільної знайомої ОСОБА_10 , умисно наніс ОСОБА_9 один удар долонею правої руки в область лівої частини обличчя та один удар долонею правої руки в область носа, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді горизонтально розташованого овального садна у лівій виличній ділянці, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, а також відкритого уламкового перелому кісток носа, яке відноситься до легкого тілесного ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 взявши дерев`яну палицю поштовхом правої руки ввів її у анальний отвір ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двох розривів слизової внутрішнього краю (відповідного сфінктеру) задньопрохідного отвору та лінійного розриву прямої кишки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, 13 червня 2017 року, приблизно о 22 год.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку № 6 на вул.Київська в м.Рівне, усвідомлюючи, що в результаті нанесених ОСОБА_9 двох ударів в область носа та введення дерев`яної палиці в анальний отвір, спричинив такому тілесні ушкодження, що супроводжувалося кровотечею та втратою свідомості, чим із врахуванням тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння потерпілого, поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та залишив лежати за вказаною адресою у такому стані, однак достовірно знав, що потерпілий позбавлений можливості особисто вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, та перебуває у небезпечному для життя стані, маючи змогу надати потерпілому першу медичну допомогу, або вжити заходів для збереження життя шляхом зміни положення його тіла, не здійснив покладених на нього обов`язків та свідомо залишив потерпілого без допомоги, не повідомивши про небезпечний для життя стан ОСОБА_9 до будь-яких державних органів або медичних установ, внаслідок чого, від механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю ОСОБА_9 помер.

Дії ОСОБА_7 щодо умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого - кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, а щодо завідомого залишення без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані й була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, тим, хто залишив без допомоги і сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи кваліфіковані за ч.3 ст.135 КК України.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій свого підзахисного, вважає вирок суду необґрунтованим в частині обрання ОСОБА_7 покарання, яке є занадто суворим й не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених злочинів. Стверджує, що обвинувачений активно сприяв у розкритті злочину, щиро розкаявся, повністю визнав цивільний позов потерпілої та зобов`язався його сплатити. Зазначає, що потерпіла не наполягала на обранні суворого покарання. Вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, на підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити такому іспитовий строк тривалістю 3 /три/ роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який під час апеляційного розгляду підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, думку прокурора який заперечив щодо вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за вказаних у вироку обставин, ґрунтуються на досліджених в порядку ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні доказах і сторонами не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 України (умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я) та за ч.3 ст.135 КК України (завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його сприяння у розкритті злочинів.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк такого покарання передбаченого санкцією інкримінованої ч.3 ст.135 КК України (яка передбачає мінімальну межу покарання позбавлення волі на строк 3 роки, а максимальну - позбавлення волі на строк 8 років), та покарання у виді обмеження волі за інкримінованою йому ч.2 ст.125 КК України (яка передбачає максимальну межу покарання обмеження волі на строк 2 роки).
Крім того, колегія суддів враховує, що обвинуваченим, будучи раніше судимим, знову вчинено два злочини проти життя та здоров`я особи, з летальними для людини наслідками.
Виходячи з наведеного підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, про що зазначає захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі - колегія суддів не знаходить.
Таким чином, вимоги апелянта адвоката ОСОБА_6 про призначення його підзахисному менш суворого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Покликання апелянта, на недостатнє врахування судом встановлених обставин які пом`якшують покарання, а також характеризуючих даних на особу обвинуваченого, як підстав для застосування положень ст.75 КК України не можуть враховуватися, оскільки, такі належно враховані судом при обранні та призначенні достатнього для перевиховання та виправлення обвинуваченого покарання. Так, суд належно врахувавши у сукупності як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що покарання обтяжують, врахував і те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Дав оцінку місцевий суд і суспільній небезпечності вчинених обвинуваченим злочинів. Крім того, колегія суддів дає оцінку характеризуючим даним на ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, зловживає спиртними напоями (т.1 а.с.225).
Наведене спростовує доводи захисника обвинуваченого, наведені у апеляційній скарзі, щодо не відповідності призначеного за вироком покарання особі обвинуваченого.

Що стосується позиції потерпілої, яка, як зазначив захисник у апеляційній скарзі - не наполягала на обранні суворого покарання обвинуваченому, - то такі доводи свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли, колегією суддів з`ясовано, що потерпіла просила призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на розсуд суду, про що зазначила безпосередньо у судових дебатах місцевому суду.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_11 - без задоволення.

Строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку суду до виконання.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3