Справа №345/465/20
Провадження № 1-кп/345/183/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

його захисника: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

його представника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження №0001386 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, одруженого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 , маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей та матір інваліда 2 групи інвалідності, раніше не судимого, працюючого апаратником цеху з виробництва хлорвінілу на ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
04.02.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

13.11.2019 близько 19.30 год., потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував по вул. В. Стуса, 6 у м. Калуш, на стихійній паркові біля третього під`їзду, де розглядав автомобілі, з метою побачити автомобіль своєї доньки, яка проживає у даному будинку.

В цей час із вказаного будинку вийшов ОСОБА_4 , який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не сказавши жодного слова, підійшов до ОСОБА_6 та з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 один удар рукою в обличчя та один удар ногою в ліву ногу, внаслідок чого останній впав на землю. Тоді ОСОБА_4 перебуваючи біля ОСОБА_6 , умисно наніс удар правою ногою в область грудної клітки справа.

В результаті умисного нанесення ударів ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 10-го ребра справа без зміщення відламків, яка, згідно висновку експерта від 06.12.2019, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення; закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; синців в ділянці голови; синець в ділянці лівої руки, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав, щиро покаявся за вчинене. Зазначив, що 13.11.2019 з вікна свого будинку, що на АДРЕСА_3 , побачив як незнайомий чоловік заглядає всередину його автомобіля. Оскільки в обвинуваченого неодноразово викрадали речі з транспортного засобу, він вибіг на вулицю та декілька разів вдарив потерпілого, не усвідомлюючи, що перед ним людина похилого віку. ОСОБА_4 вказав, що жаліє за вчинене.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні звернула увагу суду на те, що на утриманні в її підзахисного перебуває мати-інвалід та троє неповнолітніх дітей, а тому просила суд призначити мінімальну міру покарання ОСОБА_4 .

Потерпілий у судовому засіданні пояснив суду, що 13.11.2019 знаходився біля будинку №6, що на вул. В.Стуса, шукав автомобіль своєї дочки. В цей час до нього підбіг обвинувачений і почав наносити йому удари руками і ногами в різні частини тіла. При цьому, ОСОБА_4 кричав чому ОСОБА_6 заглядав в його автомобіль. Потерпілий вказав, що переплутав транспортний засіб, що належить його дочці із транспортним засобом обвинуваченого. Також зазначив, що при визначенні міри покарання обвинуваченому покладається на думку прокурора.

Щодо цивільного позову, ОСОБА_6 просив суд задоволити його частково на суму 25 000 грн., так як ОСОБА_4 під час судового розгляду частково відшкодував завдану йому шкоду в розмірі 10 000 грн.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просила суд призначити обвинуваченому покарання, запропоноване прокурором, а цивільний позов задоволити частково на суму 25 000 грн.

Прокурор у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 2 роки з відрахуванням 15% його заробітку в дохід держави, при цьому врахувавши пом`якшуючі обставини: часткове відшкодування шкоди, позитивну характеристику, наявність неповнолітніх утриманців; а також обтяжуючу обставину вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав вину у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що його вина у вчинені злочину знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки він умисно заподіяв середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра не перебуває, однак звертався за допомогою до лікаря-нарколога у 2010 році, позитивну характеристику з місця роботи, наявність в нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей та матері інваліда 2 групи інвалідності, те, що його дружина станом на даний час ніде не працює, повністю визнав себе винуватим, частково відшкодував завдану моральну шкоду.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та матері-інваліда.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що за вчинення кримінального правопорушення за ст. 122 ч. 1 КК України санкція статті передбачає альтернативні види покарання, а саме, виправні роботи, обмеження чи позбавлення волі, враховуючи думку прокурора, та з урахування тяжкості скоєного злочину, а також особи ОСОБА_4 , суд приходить до переконання, що його виправлення буде досягнуто при призначені покарання у вигляді виправних робіт, з урахуванням відношення винного до скоєного, що виразилось у його щирому каятті та засуджені своєї протиправної поведінки. Суд вважає, що саме таке покарання буде сприяти його виправленню та буде необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Щодо цивільного позову, заявленого позивачем, суд зазначає наступне.
Так, 12.02.2020 через канцелярію суду ОСОБА_6 подав цивільний позов до ОСОБА_4 який мотивує тим, що внаслідок протиправних дій останнього йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 35000 грн. Зокрема, позивач стверджує, що зазнав фізичних і моральних страждань, які спричинили негативні зміни у його житті, негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Згідно вимог ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Згідно п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого цивільному позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у його тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження його здоров`я; у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставини, при яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину його страждань. Також, суд враховує, що обвинувачений частково відшкодував потерпілому завдану шкоду в розмірі 10 000 грн. та часткове підтримання позовних вимог останнім на суму 25 000 грн.
Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і вважає достатнім для компенсації моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача 10 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт за місцем роботи ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ», на строк 1 рік з відрахуванням 10% його заробітку в дохід держави.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий