Справа №463/2081/20
Провадження №1-кс/463/1297/20
УХВАЛА
11 березня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, зобов`язання до вчинення дій, -
встановив:
адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку та зобов`язання до вчинення дій, а саме повернення вилучених грошових коштів в сумі 2081794 грн., які належать ОСОБА_6 .
В обґрунтування заявленої скарги посилається на те, що виконувач обов`язків начальника Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 04.05.2019 провів невідкладний обшук у кабінеті №18 на вул. Стрийська, 202 у м. Львові, у якому згідно Єдиного реєстру адвокатів зареєстроване робоче місце адвоката ОСОБА_6 . Вважає, що під час обшуку було, зокрема, вилучено майно, яке належить йому, що підтверджується договором позики та розпискою від 18.01.2019. Тривале вилучення його майна без належного обґрунтування завдає суттєвої шкоди власнику, через обмеження в праві власності.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав з наведених в ній мотивів та просив таку задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, зазначивши, що майно, яке було вилучене в ході обшуку у кабінеті №18 по вул. Стрийська, 202 у м. Львові, не є тимчасово вилученим майном, оскільки в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку від 08.05.2019р. було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення даного майна з зазначенням конкретного переліку. Також повідомив, що оскаржувана бездіяльність не підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України, у зв`язку з чим у задоволенні скарги просив відмовити.
Заслухавши пояснення представника заявника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу та бездіяльність слідчого у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк
За змістом ч. 1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті171, частиною шостою статті173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Згідно з вимогами ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Таким чином, вищенаведені вимоги кримінального процесуального законодавства щодо звернення слідчого, прокурора з клопотанням про арешт стосується тимчасово вилученого майна, яким в розумінні ч.7 ст.236 КПК України є вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Отже, з аналізу вище наведених норм випливає, що речі та документи, які прямо зазначені в ухвалі про надання дозволу на обшук житла чи іншого володіння особи не являються тимчасово вилученим майном.
В судовому засіданні слідчий долучив до матеріалів скарги ухвалу слідчого судді від 08.05.2019 про надання дозволу на проведення обшуку, із змісту якої вбачається наступне.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.05.2019 року було надано дозвіл на проведення обшуку приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . 04.05.2019 після завершення обшуку на підставі вказаної ухвали слідчого судді, було проведено невідкладний обшук у кабінеті № 18 на вул. Стрийська. 202 у м. Львові, який орендується та у якому згідно Єдиного реєстру адвокатів зареєстроване робоче місце адвоката ОСОБА_6 . Ухвалою слідчого судді від 08.05.2019 надано дозвіл на проведення обшуку в офісі АДРЕСА_2 , який використовується адвокатом ОСОБА_6 , з метою виявлення та вилучення конкретного майна, яке вказане в додатках до протоколу обшуку від 04.05.2019, в тому числі грошових коштів з приводу повернення яких подана дана скарга.
Враховуючи вище вказані обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене в ході обшуку 04.05.2019 майно, не являється тимчасово вилученим в зв`язку з чим відсутні передбачені ч. 5 ст.171 КПК України обов`язки слідчого щодо повернення майна чи звернення з клопотанням про його арешт.
Натомість бездіяльність слідчого щодо неповернення майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, окремому оскарженню під час досудового розслідування у порядку ст. 303 КПК Україна не підлягає. Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена лише бездіяльність слідчого у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. А тому скарга в частині вимог про зобов`язання слідчого повернути вилучені грошові кошти в сумі 2081794 грн. у кримінальному провадженні № 0000093 від 07.02.2019 не підлягають задоволенню як такі, що виходять за межі повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування.
Доводи скарги, що заявником оскаржується бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні зазначеного майна у розумні строки слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки кримінально-процесуальний закон не визначає відповідного обов`язку та строку, протягом якого заявнику має бути повернуто майно, яке не має статусу тимчасово вилученого.
Одночасно, як встановлено слідчим суддею, до матеріалів скарги заявником не долучено доказів, які б підтверджували факт його звернення в порядку ст. 220 КПК України із відповідним клопотанням про виконання процесуальних дій до слідчого.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону, які визначають процесуальну самостійність слідчого на стадії досудового розслідування, а також, враховуючи визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, заявлені вимоги скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 40, 159-163, 220, 303-309, 395 КПК України, -
постановив:
у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, зобов`язання до вчинення дій відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1