Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/14/20
У Х В А Л А
13 січня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодружений, працює адміністратором в тренажерному залі «Цитадель», раніше судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13.01.2020р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування встановлено, що на початку листопада 2019р. ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому слідством місці, вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та групою невстановлених слідством осіб, та розробили злочинний план, направлений на вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, відносно потерпілого ОСОБА_12 ,особисті дані якого були змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», який полягав у тому, щоб отримати від останнього грошові кошти за неіснуючий борг в сумі 600 000 гривень.
При цьому, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та група невстановлених слідством осіб усвідомлювали, що ОСОБА_12 не має жодних боргових зобов`язань, та для досягнення власної злочинної мети вирішили застосовувати погрози відносно потерпілого, направленого на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над ОСОБА_12 чи його близькими родичами.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та групою невстановлених слідством осіб в період з 11.12.2019р. по 22.12.2019р. в м. Миколаєві неодноразово зустрічалися з потерпілим ОСОБА_12 з метою особистого збагачення, спрямованого на вчинення вимоги передачі чужого майна, шляхом застосування до нього психологічного насилля, що виразилось у висловлюванні погроз насильства, а також у грубій формі вимагали у потерпілого грошові кошти у сумі 600 000 грн. за неіснуючі борги.
В подальшому 27.12.2019р., у вечірній час ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та групою невстановлених слідством осіб прибули до готелю «Шале», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова, 30, де близько о 20 год. 34 хв. зустрілися з потерпілим ОСОБА_12 , та усвідомлюючи протиправність своїх дій, спрямованих на вчинення вимоги передачі чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом застосування до нього психологічного насилля, що виразилось у висловлюванні погроз насильства, а також демонструючи ніж, погрожуючи нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, в грубій формі почали вимагати у потерпілого грошові кошти у сумі 600 000 грн.
11.01.2020р. приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , прибули на територію, прилеглу до ресторану «Вареники», який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 74а/2, з метою завершення реалізації злочинного умисного, направленого на особисте збагачення, діючи за попередньою змовою, здійснили дії, які виразилися у вимоги передачі чужого майна. В подальшому ОСОБА_10 зайшов до ресторану «Вареники», де здійснили дії, які виразилися у вимозі передачі чужого майна, та отримав від потерпілого ОСОБА_12 раніше виготовлені несправжні (імітаційні) засоби у вигляді банкнот номіналом 500 грн. (номер та серія ЛБ4527342) кожна в кількості 500 штук на загальну суму 250 000 грн., як частину неіснуючого боргу у розмірі 600 000 грн.
Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано ч. 2 ст. 189 КК України, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами та погрозою застосування тяжких тілесних ушкоджень, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просилв його задовольнити.
Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи свої доводи тим, що підозра є необґрунтованої та відсутні ризики, на які посилається прокурор.
Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 від 29.11.2019р.; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 24.12.2019р.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 28.12.2019р.; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_12 від. 24.12.2019р.; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_12 від. 24.12.2019р.; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_12 від. 24.12.2019р.; протоколами пред`явлення для впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_12 від. 24.12.2019р.; протоколом про хід та результати аудіо, відео контролю розмов або інших звуків, рухів та дій від 26.12.2019р.; протоколом про хід та результати аудіо, відео контролю розмов або інших звуків, рухів та дій від 28.12.2019р.; постановою про виготовлення спеціальних несправжніх (імітаційних) засобів для їх подальшого використання під час проведення НСРД від 27.12.2019р.; протоколом виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення конкретної негласної

слідчої дії від 03.01.2020р.; протоколом огляду місця події від 11.01.2020р.; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 11.01.2020р.; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000066відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному проваджені; вчиняти інші кримінальні правопорушення.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, раніше судимий.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному проваджені; вчиняти інші кримінальні правопорушення, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, на праві власності житла не має,за місцем реєстрації не проживає, як зазначив сам підозрюваний, він мешкає за різними адресами, а саме: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 .

Слідчий суддя приходить до висновку, що зазначеним ризикам не можуть запобігти інші більш м`які запобіжні заходи, а саме: - особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_7 раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків, не має одного постійного місця проживання; - особиста порука, оскільки, у слідчого судді відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; - застава, оскільки, він притягується до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 189 КК України, злочин у співучасті з іншими особами, за такого слідчий суддя приходить до висновку, що застава у розмірах, передбачених ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; - домашній арешт, оскільки, ОСОБА_7 не має власного житла, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_3 , однак вказані домоволодіння не належить йому, тож застосувати домашній арешт до ОСОБА_7 не можливо, оскільки власники даних домоволодінь не надали згоду на домашній арешт до ОСОБА_7 за вказаною адресою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати на строк до 28.02.2020р. до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1