Справа № 184/2513/19
Провадження № 1-кп/0182/467/2020
У Х В А Л А
23.04.2020 м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Дніпровський апеляційний суд 10.12.2019 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 08.09.2019 за № 0000647 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 24.04.2020.

Обвинувачений в судове засідання доставлений не був, на розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку відмовився, тому суд вважає можливим розглянути питання щодо продовження строків тримання під вартою за його відсутності.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати його вчинити нові злочини, ризик тиску на потерпілих, свідків; репутацію обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Потерпіла ОСОБА_8 заявила суду, що вона не заперечує проти проживання ОСОБА_5 за адресою його реєстрації.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти продовження строків тримання під вартою та просила змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, є лише припущеннями і доказів їх існування немає. Крім того, наміру переховуватись від суду та чинити будь-який тиск на потерпілих, свідків у обвинуваченого немає і він зобов`язується з`являтися на виклики суду. При цьому захисник просить врахувати позицію ЄСПЛ та згоду потерпілої на зміну запобіжного заходу.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовжувати злочинну діяльність, оскільки він не має офіційного постійного місця роботи та законних джерел доходів, а доказів того, що він працював по трудовому договору, не надано; впливати на потерпілих, свідків. Також судом врахована тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується; репутація обвинуваченого - відсутність у нього законного джерела доходу та роботи, а також те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає, оскільки застосування домашнього арешту за адресою реєстрації та проживання обвинуваченого неможливе, бо це може мати негативні наслідки, так як доказів того, що потерпілі у кримінальному провадженні - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , тобто по-сусідству з обвинуваченим, не надано. Все це, на думку суду та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_5 міри запобіжного заходу.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 24.04.2020, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , поєднаний із застосуванням насильства, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави йому не визначається.

Керуючись ст. 314-315 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, тобто до 21 червня 2020 р.
Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_10 -Шаховал