Справа № 944/5651/19
Провадження №1-кп/944/934/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.12.2019 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000164 від 31.10.2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Ксаверів Малинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , непрацюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом на посаді молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 .
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 24 червня 2019 року по 09 липня 2019 року, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира військової частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза її межами за місцем проживання матері, за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби 24.06.2019 року без поважних причин самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та не з`явився вчасно на службу і перебував поза її межами до 09.07.2019 року, в умовах особливого періоду, тобто своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що в цей період він знаходився за місцем свого проживання та допомагав матері по господарству, яка проживає одна та потребує допомоги.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах особливого періоду, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
З урахуванням наведеного, обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі. Однак, враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02 липня 2016 року, на даний час звільненого з військової служби, його відношення до вчиненого злочину, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1