233 № 219/2373/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого

судді : ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за

участю

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (відеоконференція)

захисників ОСОБА_6 (відеоконференція), ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 (відеоконференція),

ОСОБА_9 (відеоконференція),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області, в рамках окремої процесуальної дії, клопотання прокурора «про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою» у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадженнявідносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України.
Прокурор, надавши суду відповідні письмові клопотання, у судовому засіданні просила продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки не перестали існувати обставини та ризики, які були враховані при вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу останнім, вважала, що застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку при жорстоких обставинах, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі. До того ж зазначила, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених не можливо, оскільки всі вони не забезпечать процесуальну поведінку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на тривалі строки розгляду вказаного кримінального провадження, заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених, враховуючи його безпідставність, просили змінити на більш м`який, а саме домашній арешт за існуючим місцем мешкання, вважаючи, що такий захід буде достатнім для виконання покладених на обвинувачених судом обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених. Враховуючи тривалість розгляду справи, вважали клопотання прокурора необґрунтованим та підтримали думку сторони захисту щодо змінити обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт, посилаючись, також на існування місця реєстрації де, саме ОСОБА_9 , до затримання мешкав разом із своєю родиною маючи на утриманні неповнолітніх дітей.

Свої заперечення сторона захисту мотивувала тим, що обвинувачені довгий час тримаються під вартою без вирішення справи по суті, вказували, що докази та ризики на які посилається сторона обвинувачення не доведені та безпідставні, а тяжкість покарання не може бути основною підставою для утримання обвинувачених під вартою, тому вважали клопотання сторони обвинувачення не обґрунтованими.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, його вимоги та інші надані сторонами матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого(ч.1). Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу(ч.2).
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 січня 2020 року включно.

На поточний час судове провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не завершено та завершити до закінчення строку тримання під вартою останніх, тобто до 03 січня 2020 року не можливо у зв`язку із перебуванням захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на лікарняному, про, що мається відповідна заява останнього в матеріалах кримінального провадження.

Згідно ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотань про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст.12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Суд вважає, що в теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

ОСОБА_8 може: переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків;

ОСОБА_9 може: переховуватися від суду, впливати на свідків;

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує,що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Кримінальне провадження відносно обвинувачених розглядається тривалий час, а саме: з 16 березня 2018 року перебуває в провадженні суду. Жодних рішень по суті, які б набули законної сили судом не приймалось.

До клопотання прокурором про продовження строку застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не додано жодного доказу на підтвердження вимог викладених в клопотанні, а також прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення їх належної процесуальної поведінки

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених, у разі визнання їх винуватими; вік обвинувачених, стан їх здоров`я, наявність можливого місця проживання в с. Голубине, Свалявського району, Закарпатської області, с. Берестове, Бахмутського району, Донецької області; наявність соціальних зв`язків; відсутність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; тримання під вартою обвинувачених тривалий час без вирішення справи по суті (Постанова ВС від 05 лютого 2019 року по справі 233/514/16-к), суд дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як домашнього арешту із покладенням на обвинувачених, обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
При цьому суд зазначає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 , не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, самі по собі не свідчать про необхідність продовження застосованого до них виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на них, обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331 КПК України, суд, - ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора «про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» - відмовити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.187 КК України з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , такі обов`язки:

1) З`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;

2) Не відлучатися з с. Берестове, Бахмутського району, Донецької області без дозволу суду;
3) Повідомляти суд про зміну місця проживання;

4) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_8 , залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово;
5) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_8 спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
6) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , такі обов`язки:

1) З`являтися на виклик суду для проведення судового розгляду;

2) Не відлучатися з с. Голубине, Свалявського району, Закарпатської області без дозволу суду;
3) Повідомляти суд про зміну місця проживання;

4) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_9 , залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 - цілодобово;
5) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_9 спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
6) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Виконання ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 - доручити Бахмутському ВП ГУНП в Донецькій області.

Виконання ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 - доручити Свалявському ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 лютого 2020 року включно.
Направити/вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження, негайно після її оголошення, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», начальнику Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області та начальнику Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області - для виконання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді