Кримінальне провадження № 703/339/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження №0001799 від 07 листопада 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Сунки Смілянського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , 06 листопада 2019 року близько 11 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , експлуатація якого згідно п. 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України заборонялась, рухаючись по вул. Соборній у напрямку центру м. Сміла, навпроти будинку № 66, допустив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав переваги у русі пішоходу ОСОБА_5 , яка здійснювала перехід проїжджої частини вулиці по пішохідному переходу із права на ліво відносно руху транспортного засобу. У результаті наїзду автомобіля, ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої ключиці, що згідно висновку експерта № 05-6-01/631 від 21 січня 2020 року, за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із раною лівої потилично-скроневої ділянки голови, яка лікарем діагностована, як забита, що за ознакою короткотривалого розладу здоров`я відноситься до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; садна 1-го пальця лівої кисті і лівого стегна, що відноситься до категорії легких.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 18.4 (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека).

Під час роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_4 суті пред`явленого йому обвинувачення, судом встановлено, що останньому зрозуміле викладене в обвинувальному акті обвинувачення, в якому він визнає себе винним у повному обсязі, та бажає надати покази щодо пред`явленого йому обвинувачення.

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, під час проведення судового засідання прокурор, в зв`язку з визнанням обвинуваченим своєї вини та не оспорюванням обставин, які викладені в обвинувальному акті, звернулася з клопотанням, з яким погодилися усі учасники судового розгляду, про дослідження доказів у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час судового розгляду встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які викладені в обвинувальному акті, обвинуваченим такі обставини визнаються та не оспорюються, при цьому добровільність його позиції не викликає сумнівів, роз`яснено обмеження права на оскарження в апеляційному порядку обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, на що учасники судового провадження погодилися, в зв`язку з чим, у відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність досліджувати докази щодо обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та надав покази, що дійсно 06 листопада 2019 року близько 11 год. 40 хв., він керуючи автомобілем «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборній у напрямку центру м. Сміла, навпроти будинку № 66, допустив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не надав переваги у русі пішоходу ОСОБА_5 , здійснивши наїзд на останню.

Покази обвинуваченого є достовірними, узгоджуються з матеріалами справи.

До закінчення судового слідства клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що заявлялися, не надійшло.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Інші докази суду для дослідження не надавались, хоча суд роз`яснив учасникам розгляду справи вимоги ч.3 ст. 349 КПК України. Учасники судового розгляду не оспорювали фактичних обставин справи.

Аналізуючи та оцінюючи покази обвинуваченого, суд вважає доведеним обвинувачення та правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як злочин невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, а саме те, що кримінальне правопорушення не потягло за собою тяжких наслідків, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному розкаявся; особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей; враховує наявність обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд також враховує матеріальне становище обвинуваченого, який на даний час перебуває на обліку у Центрі зайнятості, має статус безробітного, єдиним джерелом його доходу на даний час є соціальні виплати по безробіттю. Разом з тим винними діями обвинуваченого заподіяно матеріальну шкоду потерпілій, яка в подальшому має намір звернутися до суду із позовом про стягнення на її користь з обвинуваченого заподіяних збитків, відтак суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні покарання у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, однак не пов`язаного із застосуванням до нього санкцій матеріального характеру. Натомість призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою.

З врахуванням усіх вищевикладених обставин та, зважаючи на те, що від злочину, вчиненого ОСОБА_4 , тяжких наслідків не настало, суд вважає за можливе додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами йому не призначати.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Підстав для застосування норм ст. 69 КК України не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З врахуванням норми ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта при проведенні експертизи технічного стану № 4/659 від 14 листопада 2019 року та авто-технічної експертизи № 4/61 від 17 січня 2020 року у загальному розмірі 3768 гривень 24 копійки.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.124, 314-1, 369-371, 374 КПК України, ст.ст.65, 66, 67, ч.1 ст.286 КК України,-

засудив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 24 (двадцять чотири) копійки витрат на проведення експертиз.

Речовий доказ - автомобіль «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 залишити ОСОБА_4 , звільнивши його від зобов`язань по зберігальній розписці.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, з підстав не пов`язаних із запереченням обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1