ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2020 Справа №607/4730/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження №0000042 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, старшого солдата, номера обслуги третьої гармати першого артилерійського взводу сьомої

артилерійської батареї третього артилерійського дивізіону військової частини

НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року),

в с т а н о в и в :
старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 29 грудня 2018 року о 08.30 год. на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не з`явився та в подальшому проводячи час на власний розсуд, о 09.00 год. 12 березня 2020 року прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу (у розташування військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) без поважних причин, вчинене умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину визнав повністю, суду пояснив, що дійсно він будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 о 08.30 год. 29 грудня 2018 року на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не з`явився та в подальшому до 09.00 год. 12 березня 2020 року проводив час на власний розсуд, не вживаючи мір задля повернення до військової частини за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше не судимого, за місцем служби характеризується позитивно, повного визнання обвинуваченим своєї вини, щиро розкаявся, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року) і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1