Дата документу 23.06.2020 Справа № 323/3249/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/735/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3249/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000176 від 04.09.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.ч.1, 2 ст.200 КК України.

Згідно зі змістом судового рішення, сідчий СВ Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Оріхівського відділення Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно.

Як випливає з клопотання, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 04.09.2019 року, ОСОБА_7 є підозрюваною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.ч.1, 2 ст.200 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі Наказу № 67-к від 14.11.2018, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду головного бухгалтера Комунального Закладу «Опорний заклад загальної середньої освіти «Сузір`я» Оріхівської міської ради та на якій вона перебувала безперервно на момент вчинення кримінального правопорушення.

Реалізувавши єдиний злочинний умисел направлений на привласнення та розтрату майна, а саме грошових коштів Комунального Закладу «Опорний заклад загальної середньої освіти «Сузір`я» Оріхівської міської ради, ОСОБА_7 протягом 2018-2019 р.р. згідно висновку судової економічної експертизи № 20-31 від 25.05.2020 привласнила та розтратила грошові кошти відділу на загальну суму 174 024,47 гривень.

За вказаними фактами ОСОБА_7 27.05.2020 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а саме в саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

28.05.2020 року ОСОБА_7 було повідомлено про нову підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191 КК України, а саме в саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, ч.1 ст.200 КК України, а саме у незаконних діях з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків та ч.2 ст.200 КК України, а саме у незаконних діях з документами на переказ, платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків вчинене повторно.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що арешт на вказане у клопотанні майно, не може бути арештованим, оскільки це може порушувати права третіх осіб.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт посилається на те, що накладення арешту на майно підозрюваної викликано необхідністю забезпечення недопущення в подальшому будь-яких інших фінансових операцій з банківською картою. Крім того, арешт майна підозрюваної обумовлюється тим, що до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні є загроза його приховання, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Також прокурор посилається на ту обставину, що розгляд даного клопотання повинен відбуватись без повідомлення підозрюваного та його захисника, однак під час розгляду клопотання були присутні підозрювана та її захисник. На думку апелянта, вказані обставини свідчать про однобічність та упередженість слідчого судді під час розгляду даного клопотання. Крім того, зазначає, що судом залишено поза увагою необхідність накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04.06.2020 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно, а саме на рухоме майно, котре на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Оріхівським РВ УДМС України в Запорізькій області, 21.08.2013 року ІПН № НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту «Raiffeisen BANK AVAL» № НОМЕР_3 та заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Оріхівським РВ УДМС України в Запорізькій області, 21.08.2013 року ІПН № НОМЕР_2 або іншим особам за її дорученням відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаною банківською картою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрювану і її захисника, які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зазначені вимоги закону слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого було дотримано.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні метою для арешту банківської карти ОСОБА_7 зазначено забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий вважав, що вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України. Однак, з такими висновками слідчого слідчий суддя не погодився, оскільки доказів на підтвердження таких підстав слідчим не надано. Щодо необхідності арешту вказаного у клопотанні майна, з метою можливої конфіскації, слідчий суддя зазначив, що санкції ч.2 ст.191, ч.ч.1, 2 ст.200 КК України не передбачають конфіскації майно. Крім того, жодного цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Крім того, як зазначено в ухвалі слідчого судді та підтверджено матеріалами клопотання, по картковому рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_7 у «Raiffeisen BANK AVAL» банківська картка № НОМЕР_3 були проведені необхідні слідчі дії. Так, на підставі ухвали слідчого судді здійснено тимчасовий доступ до даного карткового рахунку та проведено експертизу по отриманим матеріалам.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження і накладення арешту на вищевказане майно, адже в апеляційній скарзі і під час апеляційного розгляду так само не було надано відомостей і доказів, які могли свідчити про наявність ризиків, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, а саме існування загрози його приховання, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Посилання прокурора на ту обставину, що розгляд даного клопотання повинен відбуватись без повідомлення підозрюваного та його захисника, однак під час розгляду клопотання були присутні підозрювана та її захисник.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, оскільки прокурором в клопотанні обґрунтовано, що існує ризик того, що вказані особи, дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, почнуть здійснювати перешкоди, що унеможливлять накладення арешту та у подальшому створить додаткові перешкоди пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Отже, як вбачається з положення вказаної статті, слідчий суддя не зобов`язаний, а має право розглядати клопотання слідчого без повідомлення сторін у кримінальному провадженні, а тому це не може бути підставою для визнання узвали незаконною та її скасуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що фактично апеляційна скарга дублює доводи клопотання і доводи прокурора надані нею під час розгляду клопотання, яким слідчим суддею була дана оцінка, однак висновки слідчого судді доводи апелянта не спростовують.

Сам факт визнання банківську карту «Raiffeisen BANK AVAL» № НОМЕР_3 речовим доказом у кримінальному провадженні, не може свідчити про обґрунтованість доводів прокурора і наявності підстав для арешту майна, адже таке процесуальне рішення (визнання речовими доказами) має бути належним чином аргументовано і вмотивовано, чого у цьому випадку зроблено не було. До того ж в матеріалах доданих до клопотання відсутній процесуальний документ про визнання вказаного майна речовими доказами, відповідно колегія суддів позбавлена можливості перевірити обґрунтованість цього процесуального рішення (визнання вказаного автомобіля і мобільного телефон), якщо воно приймалося взагалі.

Окрім того, забороною користування банківською картою не може бути досягнута мета, яка зазначене в клопотанні недопущення фінансових операцій, оскільки фінансові операції проводяться з коштами, що перебувають на рахунках банку, а не з банківською картою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4