В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001961 від 30.08.2014, по обвинуваченню громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Р.Комарівці, Ужгородського району, тимчасово непрацюючого, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України,

В С Т А Н О В И В:
29 серпня 2014 року приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на території кладовища, що розташоване по вул. Перемоги в м. Ужгороді, яке перебуває на утриманні Мукачівської греко-католицької єпархії, діючи умисно, незаконно, з метою незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилі померлого та наруги над могилою, вчинив наругу над могилою шляхом виривання за допомогою кирки з могили хрест, виготовлений з метала та розламав його на шматки, після чого зложив їх до мішка та заволодів ними. Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив наругу над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі (наруга над могилою), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 297 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, ОСОБА_4 повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, однак відмовився від дачі показань, зауваживши, що чітко не пам`ятає свої дії.

Захисник обвинуваченого просив суворо не карати обвинуваченого.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого діяння та призначити покарання відповідно чинного законодавства.

Представник потерпілого Мукачівської греко-католицької єпархії в судове засідання з`явився, цивільний позов не заявляв, підтримує міру покарання визначену державним обвинувачем.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із визнанням вини обвинуваченим, за клопотанням прокурора, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого, з урахуванням думки всіх учасників судового провадження, було визначено порядок дослідження доказів, що стосується обвинувачення ОСОБА_4 і відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, при цьому суд переконався, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, представник потерпілого, захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та захисник, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 tp:/search ІНФОРМАЦІЯ_2 /pravo1/ НОМЕР_1 .html?pravo=1#2568" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 297 КК України, а саме вчинення наруги над могилою, а також незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання йому покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 297 КК України.

Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обвинуваченого обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин справи, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 народився та проживає в селі Руські Комарівці в багатодітній сім`ї. Не одружений. Скарг на нього з боку сусідів та односельчан в сільську раду не поступало, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра та психіатра не перебуває.

Судом встановлено, що за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2014 у справі №308/6602/13-к ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки.

Вироком Буського районного суду Львівської області від 07.11.2019 у справі №440/2509/18 було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 07 листопада 2019 між начальником Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , останнього визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 121 КК України та призначено узгоджені сторонами вид і міру покарання у вигляді семи років позбавлення волі, при цьому на підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2014 та визначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 7 років та 1 місяць. Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з часу його затримання, а саме з 20.10.2018.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, за яких вчинене діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, який будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів знову вчинив злочин, що свідчить про його стійку злочинну поведінку, суд вважає, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про необхідність призначення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 297 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, оскільки менш суворий вид покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Судом встановлено, що злочин у цій справі був вчинений ОСОБА_4 29 серпня 2014, тобто до 07 листопада 2019 - дати постановлення вироку Буського районного суду Львівської області у справі №440/2509/18.

Як зазначено у ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Цивільний позов не заявлений.

Доказів, які б свідчили про наявність у кримінальному провадженні процесуальних витрат в розумінні ст. 118, ст. 122 КПК України, пов`язаних із залученням експерта, не надано.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання до покарання призначеного за даним вироком, та покарання за вироком Буського районного суду Львівської області від 07.11.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 20.10.2018, тобто з моменту його затримання.

Речові докази: мішок білого кольору всередині якого знаходяться металеві куски хреста вважати повернутим представнику потерпілого ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1