Номер провадження: 11-кп/813/1796/19
Номер справи місцевого суду: 501/842/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17.10.2019 р.відносно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівську (Чорноморськ) Одеської області, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15.12.2019 р. Розмір застави щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишено у розмірі, визначеному ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 10.04.2018 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що обставини злочинів свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 зберігаються ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, зокрема, свідка ОСОБА_9 , яка працювала бухгалтером у ТОВ «БК Діамант» та обвинуваченого ОСОБА_10 ( з яким обвинувачена перебуває у шлюбі та проживає разом) у цьому ж кримінальному провадженні, що дозволяє дійти висновку про недостатність застосування відносно неї більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризиків.

При вирішенні питання про продовження строків запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 , крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд врахував й інші обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях; її вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання; майновий стан; розмір шкоди, спричиненої потерпілим, а також суспільний резонанс зазначеного кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- рішення суду першої інстанції було прийнято за умовами неповного судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
- після 18 місяців розгляду справи в суді першої інстанції в справі немає жодного доказу наявності основних елементів складу злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, в діях обвинуваченої ОСОБА_7 ;
- суд під час прийняття оскаржуваної ухвали фактично в черговий раз погодився з недоведеними припущеннями прокуратури щодо трактування обставин кримінальної справи, без їх належної оцінки та доказів, на які посилається прокуратура, в сукупності з іншими матеріалами, в тому числі документи фінансово-господарської діяльності ТОВ «БК Діамант»;
- прокуратура фактично обмежується переліченням ризиків в своєму клопотанні, без належного доведення фактів їх існування, посилається на одні й ті ж самі обставини, не доводить неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 ;
- під час прийняття оскаржуваної ухвали судом був застосований формальний підхід, за яким продовження строку тримання обвинуваченої відбувається без реального дослідження необхідних обставин з дотриманням встановлених законодавством умов;
- оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням конституційного принципу правової держави та не відповідає судовій практиці ЄСПЛ, під час прийняття оскаржуваної ухвали суд не визначив нових підстав та не розглянув належним чином можливості обрання альтернативного запобіжного заходу для обвинуваченої ОСОБА_7 замість тримання під вартою.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову увалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід з найбільш суворого на більш м`який у вигляді домашнього арешту з 18 год. вечора до 10 год. ранку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 17.10.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Іллічівському міському суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000797, внесене до ЄРДР 03.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17.10.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які скоєні умисно, з корисливих мотивів, призвели до завдання збитків потерпілим особам на загальну суму 23 млн. грн., а також можливої міри покарання, яка може їй бути призначена у разі визнання її винуватою (за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо того, що в зазначеному провадженні існує доведений ризик незаконного впливу обвинуваченої ОСОБА_7 на потерпілих, свідків та інших обвинувачених в зазначеному провадженні, оскільки деякі зі свідків є колишніми підлеглими обвинуваченої, із обвинуваченим ОСОБА_10 остання перебуває у шлюбі та проживає разом, а також на теперішній час судовий розгляд провадження триває та поки ще не допитано 18 потерпілих та 15 свідків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченої ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним вищенаведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи захисника про відсутність в матеріалах провадження жодного доказу наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу інкримінованих їй злочинів з огляду на наступні обставини.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника про відсутність доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченоїОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 17.10.2019 р., якою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України строком до 15.12.2019 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4