Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6641/17
Провадження № 1-кп/490/810/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

її законного представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, є українкою, громадянином України, здобула середню спеціальну освіту, не є одруженою, неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше не вчиняла злочинів та не судилась

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. 05 червня 2017 року приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в третій конюшні, що розташована на території Державного підприємства "Державний південний регіональний селекційно-племінний центр по конярству "Південьконецентр"", яке знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вул. Одеське шосе, 92, бажаючи вирішити конфлікт між її сестрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою утвердження домінування її сестри, діючи навмисно, нанесла ОСОБА_6 удари мотузкою з залізним карабіном на кінці та руками по голові та тулубу, завдавши тій фізичного болю.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена

2. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 1 статті 126 Кримінального Кодексу України - як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Щодо процесуальних підстав отримання доказів.

І......Обставини досудового розслідування цього кримінального провадження зводяться до такого.

3. 05 червня 2017 року о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_6 звернулась до Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області із усною заявою про вчинення відносно неї ОСОБА_4 та іншою собою злочину, її заява була прийнята слідчим ОСОБА_11 та занесена до "Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується)"
Це підтверджується залученим до матеріалів кримінального провадження "Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується)" /а.с. 26/

4. 05 червня 2017 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_6 було зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань та йому був присвоєний номер 0002495, що підтверджується позначками в обвинувальному акті та долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування.

5. В той же день для здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні був визначений слідчий - ОСОБА_12 , що підтверджується позначками у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування /а.с. 4, пункт 2/ та сторонами кримінального провадження не заперечується.

6. 25 липня 2017 року слідчим ОСОБА_12 в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 була повідомлена про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.
При цьому матеріали кримінального провадження свідчать, що протягом періоду з 05 червня 2017 року до 25 липня 2017 року з письмовою заявою про її притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не зверталась.

7. 27 липня 2017 року в межах цього кримінального провадження слідчим ОСОБА_12 був складений обвинувальний акт, який в той же день був затверджений прокурором та спрямований до Центрального районного суду міста Миколаєва.
При цьому матеріали кримінального провадження свідчать, що протягом періоду з 25 липня 2017 року до 27 липня 2017 року з письмовою заявою про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не зверталась.

8. Протягом періоду з 27 липня 2017 року триває судовий розгляд цього кримінального провадження.
При цьому протягом судового розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 також письмових заяв про притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності не подавала, хоча неодноразово та однозначно висловлювалась про наявність в неї бажання притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності та проти можливості відмови від обвинувачення у цьому кримінальному провадження однозначно заперечувала, що зафіксоване на фонограмах судових засідань.

ІІ......Оцінка встановлених вище обставин призводить до такого.

9. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 477 Кримінального Процесуального Кодексу України провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України (у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 ) має здійснюватись у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до частини 1 статті 477 Кримінального Процесуального Кодексу України таке означає, що воно може бути розпочате слідчим (прокурором) лише на підставі заяви потерпілого та здійснюватись лише відповідно до такої заяви.
10. Встановлені вище обставини досудового розслідування цього кримінального провадження поза розумним сумнівом доводять, та прокурор та потерпіла не заперечують того, що в цьому випадку під час досудового розслідування письмової заяви про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 не подавала.

11. Про наслідки такого Верховний Суд у Постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 761/6142/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив, що:
"якщо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі державного обвинувачення виникли підстави для складання повідомлення про підозру або про зміну раніше повідомленої підозри з перекваліфікацією діяння підозрюваного на злочин, за яким кримінальне провадження згідно зі ст. 477 КПК України може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, то прокурор або слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний з`ясувати з цього приводу думку потерпілого і має право скласти відповідно повідомлення про підозру або нове повідомлення про змінену підозру лише за наявності письмової заяви потерпілого про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення. При цьому відповідно до вимог ст. 279 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу, у тому числі невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дату та час повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
У разі відсутності зазначеної згоди потерпілого прокурор має винести постанову про закриття кримінального провадження за п.7 ч.1 ст.284 КПК України як у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.".
Недотримання ж органом досудового розслідування та прокурором таких правил, як визначено в Постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 761/6142/15-к, тягне за собою необхідність констатації того, що всі процесуальні дії в ході досудового розслідування цього кримінального провадження проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому отримані органом досудового розслідування докази є недопустимими та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

12. Відповідно ж до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

ІІІ……В той же час, стосовно питання про те, чи має суд процесуальне право за результатами розгляду кримінального провадження, розпочатого та скерованого до суду за процедурою публічного обвинувачення, змінити кваліфікацію діяння на злочин приватного обвинувачення без відповідної заяви потерпілого, Верховний Суд висловився окремо.

13. Так, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, зазначено, що:
"у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час … судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення", та наявність таких обставин надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити відповідно до встановлених ч. 3 ст. 337 КПК України меж судового розгляду обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення /пункти 38; 88-89/.

14. В цьому ж випадку органи досудового розслідування та прокурор, не отримавши заяви потерпілої, фактично здійснили досудове розслідування цього кримінального провадження за процедурою публічного обвинувачення.
Отже, суд має право за наслідками судового розгляду, з огляду на позицію ОСОБА_6 , ухвалити вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення.

15. Таке означає й те, що сам по собі факт відсутності її заяви про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не тягне недопустимість доказів, отриманих безпосередньо судом.
Твердження протилежного, з огляду на наведену вище обов`язкову для врахування позицію Верховного Суду, призведе до наслідків, які не виправдають легітимних очікувань особи, котра зазнала шкоди, щодо застосування до обвинуваченої заходів кримінальної репресії і не узгоджуватимуться з визначеними у статті 2 КПК завданнями захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини. Відмова держави від кримінального переслідування обвинуваченого лише з огляду на недобросовісність та некомпетентність органів досудового розслідування суперечитиме засадам як верховенства права і законності, так і диспозитивності, призведе до безкарності винного, а особу, котрій завдано шкоди, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для її повторної віктимізації.

Щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

ІV……Під час судового розгляду кримінального провадження судом були досліджені такі докази.

16. Свідок ОСОБА_14 у суді пояснила, що за декілька днів до подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, між нею та ОСОБА_15 - з одного боку, та ОСОБА_16 - з іншого - виникли непорозуміння із приводу використання поля для тренування у їзді на конях.
Після цього на адресу ОСОБА_6 з номеру, як згодом з`ясувалось, ОСОБА_17 - сестри обвинуваченої - почали надходити дзвінки та повідомлення у месенджерах принизливого змісту.
Безпосередньо 05 червня 2017 року зранку на території конюшні вона та ОСОБА_18 голосно обговорювали між собою цю ситуацію, висловлюючись на адресу ОСОБА_19 та її сестри ОСОБА_20 несхвально.
Та через те, що обговорення відбувалось голосно, їх чули ОСОБА_21 та її сестра ОСОБА_20 , які також перебували на конюшні неподалік від них.
Коли ж вона та ОСОБА_18 зайшли до конюшні з тим, щоб поставити коня, ОСОБА_21 та ОСОБА_20 пішли за ними. Наздогнавши їх, ОСОБА_20 та ОСОБА_22 почали вимагати від них вибачень. При цьому ОСОБА_20 взяла її /свідка/ за руку, а ОСОБА_21 почала намотувати на руку кінську амуніцію (недоуздок та мотузку з металевим карабином). Вона /свідок/ вибачилась, а ОСОБА_18 вибачатись відмовилась.
Після цього вони з ОСОБА_23 пішли з конем далі конюшнею до денника, а ОСОБА_21 та ОСОБА_24 йшли за ними та вимагали вибачень від ОСОБА_6 .
Далі вона /свідок/ пройшла з конем у денник, а ОСОБА_18 залишилась позаду та збирала речі.Та в цей час ОСОБА_20 схопила ОСОБА_25 за волосся та тримала її, а ОСОБА_21 почала наносити ОСОБА_6 удари амуніцією по голові та по тулубу.
В цей момент до них підбігла ОСОБА_26 , яка розборонила дівчат, після чого ОСОБА_27 почали надавати допомогу, оскільки в неї по обличчю текла кров.

16.1. Оцінюючи ці покази, суд відзначає, що вони були надані у встановленому законом порядку, а саме - під час судового розгляду кримінального провадження, перед їх наданням свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень та склала присягу.
До того ж, вони не містять внутрішніх суперечностей, є логічними, тобто - кожна з викладених в них обставин природно випливає з попередньої та тягне послідуючу, та у сукупності викладені цим свідком обставини утворюють цілісну картину подій, які мають відношення до цього кримінального провадження.

16.2. Окрім того, наявність будь-яких підстав цьому свідкові обмовляти обвинувачену під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено, про наявність таких підстав сторони кримінального провадження, зокрема - обвинувачена та її захисник - не посилаються.

16.3. Оцінюючи покази цього свідка, суд також підкреслює, що з конфлікту, який є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_28 вийшла добровільно, вибачившись перед ОСОБА_13 та її сестрою ОСОБА_20 .

Цю обставину у суді підтвердили як обвинувачена, так й її сестра ОСОБА_9 , будучи допитаною у суді, як свідок.

Наведена обставина не має інакшого пояснення, окрім того, що ОСОБА_28 не є зацікавленою ані - у продовженні конфлікту, який є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ані - у його результатах. Це, в свою чергу, доводить, що цей свідок не є зацікавленою в результатах розгляду цієї справи, отже - повідомляє суду обставини, які вона дійсно сприймала.

Отже, покази цього свідка суд вважає достовірними.

17. З наведеними вище показами свідка ОСОБА_14 узгоджуються й покази свідок ОСОБА_26 ..
Цей свідок у суді засвідчила, що 05 червня 2017 року перебувала на конюшні, чистила свого коня. При цьому вона бачила, що повз неї пройшли спочатку ОСОБА_18 з ОСОБА_29 , а потім - ОСОБА_21 із "чорнявою" дівчиною, як згодом з`ясувалось - її сестрою ОСОБА_20 .
Далі вона, виходячи з денника, побачила, що дівчата спочатку голосно сваряться, потім почалась "штовханина", а потім ОСОБА_24 схопила ОСОБА_25 за волосся та почала тримати, а ОСОБА_21 почала бити ОСОБА_6 недоуздком з залізним карабіном по спині та голові ззаду.
Тоді вона /свідок/ підбігла та розборонила дівчат. Після чого, побачивши на ОСОБА_6 кров, вона відвела її до ветеринара, де їй була надана медична допомога.

17.1. Оцінюючи покази цього свідка окремо, суд відзначає, що вони також були надані у встановленому законом порядку, а саме - під час судового розгляду кримінального провадження, перед їх наданням свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень та склала присягу.
До того ж, вони також не містять внутрішніх суперечностей, є логічними, тобто - кожна з викладених в них обставин природно випливає з попередньої та тягне послідуючу, та у сукупності викладені цим свідком обставини утворюють цілісну картину подій, які мають відношення до цього кримінального провадження.

17.2. Окрім того, наявність будь-яких підстав цьому свідкові обмовляти обвинувачену під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено, про наявність таких підстав сторони кримінального провадження, зокрема - обвинувачена та її захисник - не посилаються.

17.3. Оцінюючи покази цього свідка, суд також підкреслює, що ОСОБА_26 не була учасником конфлікту, який є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, що не дає підстав припускати наявність в неї зацікавленості як у продовженні конфлікту, який є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, так й у його результатах.

Отже, покази цього свідка суд також вважає достовірними.
18. З наведеними вище показами свідка ОСОБА_14 узгоджується й частина показів обвинуваченої та її сестри ОСОБА_17 , як свідка.
Так, обвинувачена та свідок ОСОБА_9 у суді зазначали, що 05 червня 2017 року перед тим, як розпочалась бійка, ОСОБА_30 та ОСОБА_18 "ображали" їх / ОСОБА_31 та ОСОБА_20 /. У відповідь на що ОСОБА_24 спочатку взяла за руку ОСОБА_32 та зажадала від тої вибачень, на що ОСОБА_33 вибачилась. Потім ОСОБА_24 зажадала вибачень від ОСОБА_34 , від чого та відмовилась.

19. З наведеними вище показами свідка ОСОБА_14 узгоджуються й покази потерпілої, яка у суді засвідчила, що дійсно за декілька днів до подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, між нею та ОСОБА_28 - з одного боку, та ОСОБА_35 - з іншого - виникли непорозуміння із приводу використання поля для тренування у їзді на конях.
Після цього на її адресу з номеру, як згодом з`ясувалось, ОСОБА_17 - сестри обвинуваченої - почали надходити дзвінки та повідомлення у месенджерах принизливого змісту.
Безпосередньо 05 червня 2017 року ОСОБА_21 та її сестра ОСОБА_20 підійшли до них з ОСОБА_36 та почали висловлювати претензії, але вони із ОСОБА_36 пройшли повз них до конюшні.
Тоді ОСОБА_21 та її сестра "налетіли" на неї / ОСОБА_6 /, ОСОБА_20 почала утримувати її за волосся, а ОСОБА_21 - бити мотузкою з карабіном по спині та голові.
Як зазначала далі потерпіла, внаслідок такого вона відчула біль та образу.

20. Вирішуючи питання про можливість допустити наведені покази, як докази у кримінальному провадженні, суд відзначає таке.
Судове провадження є однією зі стадій кримінального провадження, яка відбувається після закінчення досудового розслідування. Для постановлення судом законного, обґрунтованого і справедливого процесуального рішення судовому розгляду має передувати вирішення питання про початок досудового розслідування; здійснення швидкого, повного і неупередженого досудового розслідування, під час якого починає формуватися основний обсяг доказів, який буде досліджуватися в судовому засіданні, здійснення письмового повідомлення особі про підозру, що означає початок стадії притягнення особи до кримінальної відповідальності; вирішення прокурором на основі цього розслідування, в якій формі закінчити досудове розслідування.
З огляду на таке, суд відзначає, що під час досудового розслідування покази обвинуваченої, потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_26 були сформовані лише початково та ці покази отримали доказове значення лише під час судового розгляду внаслідок їх надання безпосередньо перед судом після попередження про кримінальну відповідальність за надання заздалегідь неправдивих свідчень та необґрунтовану відмову свідчити, а також - після складання присяги.
За такого встановлені вище вади досудового розслідування хоча й відобразились певною мірою на показах вказаних осіб, але не вплинули на них такою мірою, що це робить їх, навіть незважаючи на їх остаточне формування у суді, недопустимими доказами.

За такого суд вважає, що покази вказаних осіб у суді є допустимим доказом.

21. Оцінюючи наведені покази у їх сукупності, суд відзначає, що, окрім того, що вони узгоджуються поміж собою, переконливих та достовірних доказів на їх спростування матеріали кримінального провадження не містять.

За такого фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_13 суд вважає встановленими.

V……Встановлені судом фактичні обставини дозволяють визначити зміст та спрямованість умислу ОСОБА_4 під час вчинення 05 червня 2017 року дій відносно ОСОБА_6 ..

22. Так, відповідно до усталеної судової практики, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
В цьому випадку відносно ОСОБА_6 . ОСОБА_4 застосовувала кінну амуніцію, оздоблені залізним карабіном.
Спосіб застосування цього знаряддя полягав ні в чому іншому, як у його застосуванні тоді, коли потерпіла, будучи утримуваною за волосся, не мала можливості чинити адекватний опір діям ОСОБА_4 .
Свої дії ОСОБА_4 припинила внаслідок дій ОСОБА_26 , яка розборонила бійку.

Наведені обставини у їх сукупності не можуть бути поясненими інакше, ніж тим, що ОСОБА_4 вчинила насильницькі дії відносно ОСОБА_6 навмисно.

23. Стосовно мотивів дій ОСОБА_16 суд відзначає таке.

23.1. Сама ОСОБА_37 протягом усього часу судового розгляду кримінального провадження стверджувала, що вчиняла насильницькі дії відносно ОСОБА_6 з метою захисту своєї сестри ОСОБА_38 .
Такі посилання можуть бути сприйнятими, як твердження про те, що такі дії ОСОБА_37 вчиняла з метою утвердження становища ОСОБА_20 .
Будучи ж сприйнятими таким чином, ці твердження здатні пояснити як дії ОСОБА_39 у конфлікті із ОСОБА_6 , так й висловлене нею ставлення до скоєного.

23.2. Суд враховує також, що доказів інших мотивів дій обвинуваченої матеріали справи не містять.
За такого суд вважає доведеним, що метою дій ОСОБА_40 у конфлікті, що є предметом розгляду цієї справи, було ствердження домінуючого становища її сестри ОСОБА_17 .

24. Що ж стосується мотивів дій ОСОБА_39 , то, виходячи з наведених вище доказів та мети, її дії полягали ні в чому іншому, як у вирішенні конфлікту між її сестрою та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_20 .

За такого суд вважає вину обвинуваченої у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів

VІ……Частина з наданих суду доказів не є допустимими.

25. Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням надані такі докази:
-висновок судово-медичного експерта № 740 від 06 червня 2017 року;
-протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка ОСОБА_26 ;
-протокол допиту свідка ОСОБА_9 під час досудового розслідування
-матеріали, що характеризують обвинувачену (окрім досудової доповіді)
Але вказані докази були отримані внаслідок процесуальних дій, що були проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (а саме - за відсутності письмової заяви потерпілого).
За такого ці докази є недопустимими та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

VІІ……Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена та свідок ОСОБА_9 надали покази, у яких виклали перебіг подій інакше.
Зокрема, вони, підтверджуючи ті обставини, що через образливі висловлювання ОСОБА_41 та ОСОБА_34 на їх адресу, ОСОБА_17 висловила їм вимогу вибачитись, на що ОСОБА_33 вибачилась, а ОСОБА_42 - відмовилась, стверджували, що ОСОБА_43 не тільки відмовилась вибачатись, але - застосувала відносно ОСОБА_20 силу, та у відповідь на таке ОСОБА_16 підійшла до місця бійки та, не застосовуючи кінне спорядження, руками розборонила ОСОБА_20 та ОСОБА_6 й забрала свою сестру з місця бійки.

Оцінка цих показів призводить до такого.

26. Стосовно показів свідка ОСОБА_17 суд відзначає, що вона є рідною молодшою сестрою ОСОБА_16 , отже об`єктивно є зацікавленою у підтримці сестри як у конфлікті, так й - стосовно результатів розгляду цієї справи.
За такого покази цього свідка суд не сприймає, як окремий доказ, та оцінює його разом із показами обвинуваченої.

27. Стосовно власне показів обвинуваченої в частині, що аналізується, суд відзначає, що вони не підтверджуються будь-якими іншими доказами, тим більше - доказами, які є допустимими.
В той же час, вони спростовуються сукупністю проаналізованих судом доказів, зокрема - показами інших свідків, які, як доведено вище, поза розумним сумнівом є достовірними.

28. Суд також відзначає й те, що ОСОБА_16 має підстави надавати недостовірні показання з метою уникнення відповідальності за скоєне.
Стосовно останньої тези суд враховує поведінку обвинуваченої під час судового розгляду кримінального провадження, яка полягала не у доведенні у суді своєї невинуватості та сприянні у встановленні дійсних обставин кримінального провадження, але здебільшого - в ухиленні від встановлення таких обставин, та, зрештою, в ухиленні від суду.

З огляду на наведене суд вважає, що покази обвинуваченої та свідка ОСОБА_9 в частині, що аналізується, не є достовірними та надання таких свідчень є одним з проявів бажання обвинуваченої уникнути відповідальності та пов`язаного із таким осуду.
З огляду на таке покази обвинуваченої та свідка ОСОБА_9 в частині, що аналізується, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Мотиви зміни обвинувачення

VIII…...Вирішуючи питання про можливість зміни обвинувачення щодо ОСОБА_4 , суд виходе з таких приписів.

29. Вирішуючи ці питання, суд виходе, перш за все, з вимог статті 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться, зокрема, лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, окрім випадків, що прямо передбачені у законі.

Зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

30. При цьому суд виходе з правової позиції, що викладена у Постанові Верховного суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, яка є обов`язковою для застосування.

У вказаній постанові Верховний Суд України зазначає, що у міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини 3 статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглянутої справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

З огляду на це Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення, зокрема, для реалізації права на захист.

Саме ж обвинувачення складається з трьох складових - фабули обвинувачення /тобто - виклад фактичних обставин вчиненого злочину/ яка є фактичною моделлю вчиненого злочину, а також - юридичного формулювання: формули /тобто - правової кваліфікації/ та формулювання обвинувачення /тобто - формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України/, яке є правовою моделлю злочину, вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому наведені в обвинуваченні фактичні дані в своїй сукупності мають вичерпно визначати кожен з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, має надати можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Наведене доводить, що зміною обвинувачення є такі зміни його фабули (тобто - фактичної моделі), що призводять до зміни елементів складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, тягне зміну у формулюванні вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, а за такого - його правової кваліфікації.

31. При цьому очевидним є те, що у разі виходу за межі обвинувачення у вироку суду зміна фабули обвинувачення порушуватиме право обвинуваченого на захист у разі, якщо він, не знаючи, що встановлені судом факти будуть інтерпретовані інакше, в зв`язку з таким встановленням був позбавлений права здійснити своє право на захист.

ІХ......В цьому випадку сутність та підстави зміни обвинувачення ОСОБА_4 зводяться до такого.

32. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджували про те, що внаслідок дій ОСОБА_4 . ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді ран, саден, синців голови, задньої поверхні грудної клітини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На підтвердження такого органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилались на висновок судово-медичного експерта № 740 від 06 червня 2017 року.
Але, як доведено вище, цей доказ, як отриманий з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, є недопустимим доказом.

Інших висновків експертів в галузі судової медицини із приводу наявності, локалізації, а також характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що були заподіяні потерпілій внаслідок дій обвинуваченої, суду не надано.
В той же час, відповідно до вимог частини 2 статті 242 Кримінального Процесуального Кодексу України для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим.
Суд же з власної ініціативи залучити експерта для вирішення цього питання не вправі.
Отже, твердження про спричинення потерпілій внаслідок дій обвинуваченої тілесних ушкоджень не є доведеним належними та допустимими доказами.
З огляду на таке з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення таке твердження слід виключити.

33. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджували про те, що злочин ОСОБА_4 вчинила: "На ґрунті неприязних відносин, що виникли під час зайняття спортом".
Але такі мотиви дій ОСОБА_40 не відповідають дійсності, адже не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.
В дійсності ж, як доведено вище, відносно ОСОБА_6 . ОСОБА_4 діяла на ґрунті прагнення вирішити конфлікт між її сестрою та ОСОБА_6 та з метою ствердження становища її сестри ОСОБА_17 .

Х......Вирішуючи питання про можливість зміни обвинувачення ОСОБА_4 у вироку суду відповідно до доведених під час судового розгляду обставин справи, суд враховує таке.

34. Наведені в обвинуваченні фактичні данні визначають:
-об`єкт злочинних посягань здоров`я ОСОБА_6 ;

-об`єктивну сторону:
¦час, місце, перелік дій щодо неї;

¦спосіб дій;

¦наслідки дій у вигляді завдання болю та тілесних ушкоджень;

¦прямий зв`язок між діями та настанням злочинних наслідків;

-суб`єктивну сторону:
¦вчинення злочину навмисно;

¦вчинення злочину з прямим умислом;

-суб`єкт злочину.

Встановлені судом фактичні данні визначають:
-об`єкт злочинних посягань здоров`я ОСОБА_6 ;

-об`єктивну сторону:
¦час, місце, перелік дій щодо неї, які збігаються з визначеними прокурором;

¦спосіб дій, який збігається з визначеним прокурором;

¦наслідки дій у вигляді лише завдання болю;

¦прямий зв`язок між діями та настанням злочинних наслідків;

-суб`єктивну сторону:
¦вчинення злочину навмисно;

¦вчинення злочину з прямим умислом;

-суб`єкт злочину.
Отже, в цьому випадку обсяг обвинувачення судом звужується.
Таким становище обвинуваченої покращується.

35. Встановлені ж судом мотив та мета дій обвинуваченої не є передбаченим законом конструктивним елементом складу як злочину, що був їй інкримінований, так й злочину, винною у вчиненні якого вона визнається вироком суду.

За такого таке встановлення саме по собі не є виходом за межі обвинувачення, адже - впливає в подальшому на правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 ..

До того ж, встановлення судом саме такого мотиву відповідає позиції обвинуваченої, отже - її права на захист не порушує.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод на підставі частини 3 статті 337 КПК України вийти за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення в частині правової кваліфікації її дій та, виключивши з нього вказівки про їх наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, ухвалити вирок відповідно до обставин, що були встановлені під час судового засідання.

Оцінка позиції захисту

ХІ……Захист стверджував, що ОСОБА_4 вчиняла насильницькі дії відносно ОСОБА_6 з метою захисту ОСОБА_9 ..
Такі твердження можуть бути сприйнятими, як твердження про те, що під час вчинення таких дій ОСОБА_37 перебувала у стані необхідної оборони.

Оцінюючи цей аспект тверджень захисту, суд відзначає наступне.

36. На підтвердження цих тверджень захист посилається на покази обвинуваченої та свідка ОСОБА_9 .
Але ці покази, як доведено вище, не є достовірними, через що у підґрунтя судового рішення покладеними бути не можуть.

37. Більше того, навіть покази обвинуваченої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 про наявність в діях ОСОБА_39 необхідної оброни не свідчать.

37.1. Так, відповідно до змісту статті 36 Кримінального Кодексу України необхідна оборона можлива лише від певного посягання та під час здійснення такого посягання або загрози його здійснення.
В цьому випадку стверджуване обвинуваченою "посягання" у вигляді образ, як свідчить зміст показів ОСОБА_16 та її сестри ОСОБА_20 , на момент застосування навіть стверджуваного ОСОБА_44 насильства було завершене.
Отже, застосоване ОСОБА_44 насильство не можливо розцінити, як захист від "образи".
Посилання ж ОСОБА_39 про те, що насильницькі дії відносно ОСОБА_6 вона вчинила у відповідь на насильство з боку потерпілої по відношенню до ОСОБА_20 є наслідком штучного відокремлення кінця подій, що відбувались 05 червня 2017 року за участі обвинуваченої її сестри та потерпілого безперервно, від обставин їх початку та розвитку, отже - не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

37.2. Що ж стосується обставин подій, які, за посиланнями ОСОБА_4 , відбувались 05 червня 2017 року за участі неї, її сестри та ОСОБА_10 безперервно, то вони не свідчать про наявність в ОСОБА_39 мети, яка відповідно до статті 36 Кримінального Кодексу України є обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи, як вчинених у стані необхідної оброни.
Так, відповідно до показів обвинуваченої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_20 почала вимагати в потерпілої вибачень, на що та, ніби, відреагувала агресивно.
З цього випливає, що у ситуації, про яку стверджує ОСОБА_37 , саме її молодша сестра повелась агресивно відносно потерпілої, на що отримала таку ж агресивну відсіч, у відповідь на що ОСОБА_4 застосувала насильство.
Припускаючи ж наявність саме таких умов слід прийти до висновку, що у конфлікті ОСОБА_37 діяла з метою утвердити перевагу ОСОБА_20 над ОСОБА_6 (розправитись із нею), але не з метою захисту молодшої сестри.
Між цим, обов`язковою умовою для констатації перебування особи у стані необхідної оборони відповідно до статті 36 Кримінального Кодексу України є застосування насильства виключно з метою негайного відвернення чи припинення посягання з боку іншої особи.

38. До того ж суд підкреслює, що встановлені судом фактичні обставини, що мали місце у дійсності, не дозволяють бодай припустити, що під час застосування насильства відносно ОСОБА_6 . ОСОБА_4 перебувала у стані необхідної оброни, адже - доводять, що на момент їх початку жодних агресивних дій ОСОБА_45 не вчиняла.
Отже, в дійсності обвинувачена під час застосування насильства у стані необхідної оборони не перебувала.

ХІІ……Захист стверджував, ніби ОСОБА_4 жодних ударів ОСОБА_6 не наносила, лише штовхнула її та "забрала" свою молодшу сестру ОСОБА_9 .

39. На підтвердження цих тверджень захист посилається на покази обвинуваченої та свідка ОСОБА_9 .
Але ці покази, як доведено вище, не є достовірними, через що у підґрунтя судового рішення покладеними бути не можуть.

40. Інших доказів на підтвердження цієї тези матеріали справи не містять.

41. В той же час, ця теза спростовується усією сукупністю наведених вище доказів, зокрема - показів потерпілої та свідків.

Отже, це твердження захисту не може бути покладеним у підґрунтя судового рішення.

ХІІІ……Захист стверджував, що конфлікт між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - з одного боку, та ОСОБА_15 та ОСОБА_28 - з іншого - стався на тлі конфлікту між тренером ОСОБА_4 та тренером ОСОБА_6 та ОСОБА_46 ОСОБА_47 .

42. Але ці твердження не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, адже під час судового розгляду кримінального провадження жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цієї тези отримано не було. Більше того, це твердження спростовуються усіма наявними у справі допустимими доказами /навіть - недостовірними/, з яких вбачається, що дійсним підґрунтям конфлікту стала поведінка самих дівчат - учасниць конфлікту.

43. За такого ці твердження, як недостовірні, не здатні поставити під сумнів достовірність показів потерпілої та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_26 та потерпілої.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_13 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а також особу винної.

44. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченим вчинений злочин невеликої тяжкості.

Суд враховує також, що в цьому випадку злочин ОСОБА_4 був вчинений відносно неповнолітньої особи, яка є суттєво (з огляду на вік обвинуваченої та потерпілої) молодшою. Таке певною мірою підвищує суспільну небезпеку вчиненого злочину.

45. Вивченням відомостей про особу винної, встановлено, що вона, як слідує з матеріалів досудової доповіді, раніше не вчиняла злочинів та не судилась, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно.

Суд також враховує, що характер вчиненого ОСОБА_44 злочину її ставлення до скоєного та її поведінка під час судового розгляду кримінального провадження у своїй сукупності вказують про те, що вона вважає прийнятною агресивну домінантну поведінку та захищає своє право на таку поведінку. Це, в свою чергу, свідчить, що саме така поведінка утворює спосіб її адаптації у суспільстві.

Отже, вчинення ОСОБА_44 злочину є результатом її світосприйняття та обраного нею способу адаптації до суспільства.

Призначення покарання

46. Наведені обставини доводять, що обвинуваченій слід призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 126 Кримінального Кодексу України.

47. Санкція частини 1 статті 126 Кримінального Кодексу України передбачає три види основного покарання:

-штраф;

-громадські роботи;

-виправні роботи.

47.1. Враховуючи, що ОСОБА_4 постійного місця роботи не має, покарання у вигляді виправних робіт їй призначене бути не може.

47.2. Захист вважає за доцільне у разі визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні злочину призначити їй покарання у вигляді штрафу.

Але таке покарання такого виду в цьому випадку не здатне досягнути передбаченої частиною 2 статті 50 Кримінального Кодексу України мети покарання, адже не кореспондується із обраним ОСОБА_44 способом адаптації у суспільстві.

Отже, покарання у вигляді штрафу в цьому випадку не може бути застосоване, а посилання захисту, що аналізуються, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Отже, відносно ОСОБА_4 слід застосувати покарання у вигляді громадських робіт.

48. Вирішуючи питання про міру покарання, яке підлягає застосуванню, суд враховує таке.

Санкція частини 1 статті 126 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді громадських робіт на строк до 200 годин; відповідно до статті 56 цього Кодексу мінімальний строк застосування такого покарання становить 60 годин.

За такого, виходячи з характеру вчиненого ОСОБА_4 злочину та ступеню його суспільної небезпеки суд вважає за необхідне призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 180 годин.

Вирішення питання про можливість звільнення від покарання

Відповідно до частини 5 статті 74 Кримінального Кодексу України особа за вироком суду звільняється від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Аналіз норми вказаної статті свідчить, що передбачений нею вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності лише трьох умов:

-закінчення зазначених у законі строків;

-не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

-не ухилення особи від слідства або суду.

Вирішуючи питання про наявність цих умов в цьому випадку, суд доходе такого.

ХІV……Як доведено вище, в цьому випадку ОСОБА_4 вчинила злочин 05 червня 2017 року.

ХV……Далі, вчинений нею злочин є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання, менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України за такого строк давності становить 2 роки.

ХVІ……Матеріали справи не містять відомостей про те, що протягом періоду з 05 червня 2017 року до теперішнього часу ОСОБА_4 вчиняла новий злочин, про наявність таких обставин сторони кримінального провадження не посилаються.

ХVІІ……Вирішуючи питання про те, чи ухилялась ОСОБА_4 від слідства або суду у період до 13 грудня 2018 року, суд враховує таке.

49. Відомостей про те, що ОСОБА_4 ухилялась від слідства на стадії досудового розслідування матеріали кримінального провадження не містять, про наявність таких обставин сторони кримінального провадження не посилаються.

50. 31 липня 2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було направлене до Центрального районного суду міста Миколаєва.

51. Протягом періоду з 31 липня 2017 року до 15 травня 2018 року ОСОБА_4 з`являлась в усі судові засідання, що були призначені судом та відбулись, отже - у цей період від суду вона не ухилялась.

52. 16 травня 2018 року у судове засідання ОСОБА_4 , будучи повідомленою про час та місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

З огляду на таке судом було ухвалено про її примусовий привід у наступне судове засідання, яке було призначене на 12 червня 2018 року.

Проте, 12 червня 2018 року справа була знятою з розгляду через перебування головуючого у справі в нарадчій кімнаті; наступне судове засідання було призначене на 26 червня 2018 року.

У судове засідання 26 червня 2018 року ОСОБА_4 з`явилась та повною мірою взяла участь у судовому розгляді.

Такі обставини дозволяють стверджувати, що 16 травня 2018 року обвинувачена зробила спробу ухилитись від суду, проте не дають підстав для висновку про те, що протягом періоду з 16 травня до 26 червня 2018 року від суду вона ухилялась.

53. Протягом періоду з 27 червня по 11 жовтня 2018 року судові засідання у цьому кримінальному провадженні не проводились, отже - підстави для висновку про те, що у цей період ОСОБА_4 від суду ухилялась є відсутніми.

54. 12 жовтня 2018 року у судове засідання ОСОБА_4 не з`явилась, про час та місце розгляду кримінального провадження була повідомлена у встановленому законом порядку, її захисник надіслав до суду заяву, у якій зазначив, що у цей день вона не має можливості прибути до суду: "Через раптово виникли сімейні обставини - у зв`язку із лікуванням за межами України".

Під час судового розгляду кримінального провадження наявність в неї хвороби та факт лікування за кордоном у жовтні 2018 року ОСОБА_4 підтвердила та виявила готовність зібрати та подати до суду документи, що підтверджують факт такого лікування.

Доказів на спростування факту лікування обвинуваченої у жовтні 2018 року матеріали справи не містять, сторони про наявність таких доказів у суді не посилаються.

За такого суд вважає доведеним, що неявка обвинуваченої у судове засідання 12 жовтня 2018 року не є пов`язаною з її ухиленням від суду.

55. Протягом періоду з 13 жовтня по 13 грудня 2018 року судові засідання у цьому кримінальному провадженні не проводились, отже - підстави для висновку про те, що у цей період ОСОБА_4 від суду ухилялась є відсутніми.

Наведене у сукупності доводить, що у період з моменту вчинення злочину до 13 грудня 2018 року від суду або слідства ОСОБА_4 не ухилялась, отже протягом цього періоду перебіг строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності не зупинявся.

ХVІІІ……Про обставини участі ОСОБА_40 у судовому розгляді протягом періоду з 14 грудня 2018 року до 05 червня 2019 року свідчить наступне.

56. У судове засідання 14 грудня 2018 року о 1000 годині обвинувачена не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена, що підтверджується, окрім іншого, заявою її захисника /а.с. 56/, у якій зазначається, що про дату розгляду судового засідання захист був повідомлений.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на стан його здоров`я.

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Захисник у суді стверджував, що 14 грудня 2018 року судове засідання було перенесеним самим судом. Але ці посилання захисника спростовуються журналом судового засідання від 14 грудня 2018 року /а.с. 76/.

На підтвердження своєї тези про перенесення судового засідання захисник у суді вказував, що в той день - 14 грудня 2018 року - він їхав з іншого судового засідання, що відбувалось поза межами міста Миколаєва, та отримав повідомлення суду про перенесення розгляду справи.

Ці посилання захисника суд розцінює таким чином.

По-перше, факту проведення судового засідання вони не спростовують, лише підтверджують, що після проведення судового засідання захисник був повідомлений про наступну дату засобами мобільного зв`язку.

По-друге ж, вони підтверджують, що в направленій на адресу суду заяві захисник повідомив неправдиві відомості про наявність в нього поважної причини для неявки у судове засідання з тим, щоб унеможливити проведення судового засідання 14 грудня 2018 року.

57. Наступне судове засідання було призначене на 01 лютого 2019 року на 1530 годину.

У це судове засідання обвинувачена також не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена, що підтверджується, окрім іншого, заявою її захисника /а.с. 57-58/, у якій зазначається, що про дату розгляду судового засідання захист був повідомлений.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на те, що у той день Арбузинським районним судом Миколаївської області: "Після 1300 години (точний час не визначено) буде розглядатись клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу особі, що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України", та його залучено до розгляду цього клопотання в якості захисника.

При цьому сам захисник у судове засідання також не з`явився.

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Ці обставини суд оцінює таким чином.

По-перше, вони об`єктивно не виправдовують відсутність обвинуваченої у судовому засіданні, адже факт подання захисником певної заяви від обов`язку з`являтись до суду саму обвинувачену не звільняє.

По-друге, вказана захисником причина його неявки, з огляду на те, що про час та місце розгляду справи він, як свідчать його ж пояснення з приводу причин попередньої неявки, був повідомлений ще 14 грудня 2018 року /тобто - більш, ніж за місяць до дати судового розгляду/ не можуть вважатись поважними. Зокрема, захисником не обґрунтована необхідність у розгляді цих двох справ одночасно та не надані докази того, що такий розгляд дійсно відбувався одночасно.

58. Наступне судове засідання було призначене на 07 лютого 2019 року на 1530 годину.

У це судове засідання обвинувачена також не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена, що прямо підтверджується заявою її захисника /а.с. 59-60/, у якій зазначається, що його підзахисна зв`язувалась із ним стосовно участі у судовому засіданні саме на цю дату.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на те, що ОСОБА_16 "З 05.02.2019 … перебуває на лікарняному за станом здоров`я, орієнтовно до 19.02.2019. Лікарняний лист медичним закладом може бути виданий лише по завершенню лікарняного"

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Оцінюючи ці обставини, суд враховує, що:

-власне "лікарняний" до теперішнього часу суду не наданий;

-обвинувачена не була офіційно працевлаштована, отже - підстави для видачі їй лікарняного в дійсності були відсутніми.

Наведене у сукупності не дозволяє суду прийти до висновку про те, що 07 лютого 2019 року обвинувачена не з`явилась у судове засідання без поважних причин.

59. Наступне судове засідання було призначене на 15 квітня 2019 року на 1400 годину.

У це судове засідання обвинувачена також не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена, що підтверджується, окрім іншого, заявою її захисника /а.с. 62-63/, у якій зазначається, що про дату розгляду судового засідання захист був повідомлений.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на те, що у той день о 1300 годині він має брати участь у розгляді кримінального провадження в Миколаївському апеляційному суді.

При цьому сам захисник у судове засідання також не з`явився.

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Ці обставини суд оцінює таким чином.

По-перше, вони об`єктивно не виправдовують відсутність обвинуваченої у судовому засіданні, адже факт подання захисником певної заяви від обов`язку з`являтись до суду саму обвинувачену не звільняє.

По-друге, вказана захисником причина його неявки, з огляду на те, що про час та місце розгляду справи він був повідомлений ще у лютому 2019 року /тобто - більш, ніж за місяць до дати судового розгляду/ не можуть вважатись поважними. Зокрема, захисником не обґрунтована необхідність у розгляді цих двох справ одночасно та не надані докази того, що такий розгляд дійсно відбувався одночасно.

60. Наступне судове засідання було призначене на 23 квітня 2019 року на 1230 годину.

У це судове засідання обвинувачена також не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена, що підтверджується, окрім іншого, заявою її захисника /а.с. 64-66/, у якій зазначається, що про дату розгляду судового засідання захист був повідомлений.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на те, що у той день має бути постійно зайнятим по інших справах.

При цьому сам захисник у судове засідання також не з`явився.

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Встановлені ж судом обставини об`єктивно не виправдовують відсутність обвинуваченої у судовому засіданні, адже факт подання захисником певної заяви від обов`язку з`являтись до суду саму обвинувачену не звільняє.

61. З огляду на цю обставину, а також - на систематичність неявок обвинуваченої до суду, судом від 23 квітня 2019 року було ухвалено про доставку обвинуваченої у наступне судове засідання примусово - приводом.

62. Наступне судове засідання було призначене на 16 травня 2019 року на 1130 годину.

У це судове засідання обвинувачена також не з`явилась, а ухвала про її привід виконаною не була з огляду на її відсутність за місцем проживання.

При цьому про час та місце розгляду справи вона була сповіщена, що підтверджується, окрім іншого, заявою її захисника /а.с. 68/, у якій зазначається, що про дату розгляду судового засідання захист був повідомлений.

В той же час, у це судове засідання вона не з`явилась, захисник надіслав до суду заяву, у якій просив про визначення іншої дати судового розгляду з огляду на те, що у той день була розпочата його відпустка.

При цьому сам захисник у судове засідання також не з`явився.

Під час судового розгляду кримінального провадження надати пояснення щодо причин відсутності на цьому судовому засіданні, зокрема - послатись на поважну причину такої відсутності - ОСОБА_16 не спромоглась.

Встановлені ж судом обставини об`єктивно не виправдовують відсутність обвинуваченої у судовому засіданні, адже факт подання захисником певної заяви від обов`язку з`являтись до суду саму обвинувачену не звільняє.

Захисник стверджує, ніби на 16 травня 2019 року судове засідання в дійсності не призначалось та у той день воно не проводилось.

Проте, ці твердження захисника спростовуються матеріалами справи, зокрема - ухвалою суду від 25 квітня 2019 року /а.с. 67/ та журналом й аудіо- та відеозаписом судового засідання /а.с. 83, 96/.

Спростовуються ці твердження захисника й змістом його ж заяви на адресу суду від 14 травня 2019 року /а.с. 68/, з якої вбачається, що він був освічений про проведення судового засідання саме у цю дату.

63. Ухвалою суду від 14 травня 2019 року ОСОБА_4 була оголошена у розшук, в зв`язку із чим провадження у справі було зупинене.

Станом на 05 червня 2019 року результати розшуку суду повідомлені не були, через що провадження у справі не відновлювалось.

ХІХ……Оцінюючи обставини участі ОСОБА_40 у судовому розгляді протягом періоду з 14 грудня 2018 року до 05 червня 2019 року, суд доходе такого.

64. Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, актуальність якого підтверджена у Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 колегії суддів Другої судової палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного суду

"Під ухиленням від слідства або суду … слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)".

"Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження".

65. Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає, що протягом періоду з 14 грудня 2018 року до 05 червня 2019 року ОСОБА_16 була відома суду, як така, що скоїла певний злочин, була обізнана про те, що відносно неї здійснюється судовий розгляд, мала статус обвинуваченої та обов`язок з`являтись до суду за викликом, перебувати в межах його досяжності.

66. Не зважаючи на таке, протягом періоду з 14 грудня 2018 року й до 05 червня 2019 року ОСОБА_37 систематично не з`являлась у судові засідання, будучи обізнаною про час та місце їх проведення.

Більше того, у цей період захистом систематично створювалось обґрунтування її неявок шляхом подання заяв про відкладення розгляду справи, які періодично містили відомості, що не відповідають дійсності або ж - про події, що в дійсності підстав для відкладення розгляду справи не утворювали.

З огляду на останню обставину суд відзначає, що доказів того, що, подаючи такі заяви, захисник діяв без погодження з його підзахисною ОСОБА_4 або ж всупереч її волевиявлення матеріали кримінального провадження не містять, ані обвинувачена, ані захисник про таке не посилаються.

Наведене доводить, що в цьому випадку захист вдався до умисних дій, змістом яких була систематична неявка ОСОБА_39 у судові засідання з одночасним навмисним створенням уяви про наявність до того поважних причин.

67. Обвинувачена посилається про те, що за наявності в суду потреби вона могла бути викликаною через її матір.

Ці посилання суд враховує таким чином.

Про її сповіщення саме у такий спосіб обвинувачена суд не просила, та такий спосіб її сповіщення діючим законодавством не передбачений.

Отже, у цих посиланнях містяться відомості про те, що для виклику до суду ОСОБА_39 необхідно було вдатись до вжиття заходів, спрямованих на її розшук та доставку до суду.

68. Обвинувачена посилається також про те, що не могла брати участь у розгляді справи за відсутності її захисника, та їй було відомо, що у відповідні дати він не з`явиться, через що вона також не з`являлась у судові засідання.

Ці посилання суд враховує таким чином.

Вони не вказують на обставини, які відповідно до закону можуть свідчити про наявність поважних причин нез`явлення на судові засідання. Більше того, вони, з огляду на обставини цієї справи, є надуманими, адже 24 січня 2018 року за наявності заяви захисника про відкладення розгляду справи ОСОБА_37 з`явилась у судове засідання, висловлювала свою позицію з процесуальних питань та її позиція була сприйнятою судом. Отже, про поважність причин неявки обвинуваченої у судові засідання у цих посиланнях не йдеться.
В той же час цими посиланнями підтверджується висновок суду про те, що неявки ОСОБА_39 у судові засідання узгоджувались із захисником, який шляхом подання заяв створював уяву про наявність поважних причин для її неявки до суду.

69. Обвинувачена та захисник посилаються про те, що власне повісток про дати та час судових засідань протягом періоду з 14 грудня 2018 року до 05 червня 2019 року особисто ОСОБА_4 не отримувала та розписок про їх отримання не писала.

Але ці посилання в цьому випадку юридичного значення не мають з огляду на таке.

По-перше, відповідно до частини 1 статті 135 Кримінального Процесуального Кодексу України особа викликається до суду не тільки шляхом вручення повістки про виклик, але й шляхом надіслання такої повістки поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Та підтвердженням отримання повістки, відповідно до частини 1 статті 136 Кримінального Процесуального Кодексу України є не тільки відповідна розписка, але - будь-які данні, які свідчать про отримання відомостей про судовий виклик. Та в цьому випадку, як доведено вище, відповідні відомості про ознайомлення обвинуваченої із датою та часом судових засідань є наявними.

По-друге, ці посилання не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, адже суперечать фактично вчиненим ОСОБА_48 діям, які полягали у створенні уяви про наявність поважних причин для її неявки до суду. Так, у разі, якщо б вона в дійсності про дати судових засідань не повідомлялась, до таких дій ані вона, ані - за узгодженням із нею - її захисник не вдавались би через відсутність підстав до такого.

70. Обвинувачена та захисник посилаються про обставини наповнення офіційного сайту судової влади.

Але ці посилання вочевидь не мають юридичного значення та стосуються не прав та обов`язків сторін у справі, але - лише обставин, що зумовлюють роботу відповідного сайту.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що протягом періоду з 14 грудня 2018 року до 05 червня 2019 року обвинувачена ОСОБА_4 від суду ухилялась.

В ухвалі суду про оголошення ОСОБА_4 у розшук від 16 травня 2019 року початок строку її ухилення від суду був визначений інакше.

Але під час винесення цієї ухвали суд був позбавлений можливості отримати її пояснення, адже на час ухвалення рішення про розшук від суду ОСОБА_37 вже ухилялась.

За такого суд вважає за необхідне, на підставі більш повного дослідження обставин справи з метою ухвалення цього вироку, уточнити період ухилення обвинуваченої від суду у вироку, та ухвалити судове рішення з огляду на обставини, встановлені у суді.

Отже, загалом ОСОБА_4 до спливу двохрічного строку з моменту вчинення нею злочину ухилялась від суду протягом 5 місяців 23 днів.

ХХ……Відповідно до приписів частини 2 статті 49 Кримінального Кодексу України той факт, що починаючи з 14 грудня 2018 року від суду ОСОБА_4 ухилялась має наслідком зупинення строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності з цієї дати.

Зі змісту цієї норми також вбачається, що такий строк відновлюється з моменту встановлення місця її знаходження внаслідок з`явлення із зізнанням або встановлення такого місця правоохоронними органами.

З матеріалів справи вбачається, що місце знаходження обвинуваченої було встановлене 14 серпня 2019 року /а.с. 87 - 89/.
Отже, перебіг строку давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності був відновлений 14 серпня 2019 року та тривав до - (14 серпня 2019 року + 05 місяців 23 дні) - 05 лютого 2020 року включно.

ХХІ……Про обставини участі ОСОБА_40 у судовому розгляді протягом періоду з 14 серпня 2019 року до 05 лютого 2020 року свідчить наступне.

71. Протягом періоду з 14 серпня 2019 року до 03 жовтня 2019 року судові засідання у цьому кримінальному провадженні не призначались та не проводились, отже - підстави для висновку про те, що у цей період ОСОБА_4 від суду ухилялась є відсутніми.

72. 04 жовтня 2019 року судом було проведене судове засідання, у якому взяли участь прокурор, обвинувачена та її захисник.

Отже, підстави для висновку про те, що станом на 4 жовтня 2019 року обвинувачена ухилялась від суду, є відсутніми.

73. Під час судового засідання 04 жовтня 2019 року захисник заявив відвід головуючому у справі судді ОСОБА_1 , який розглядався іншим суддею протягом періоду з 04 жовтня 2019 року й до 03 лютого 2020 року включно.

06 лютого 2020 року матеріали справи разом з ухвалою про відмову у задоволенні заяви про відвід були повернуті раніше визначеному складу суду для продовження розгляду.

Отже, підстави для висновку про те, що протягом періоду з 5 жовтня 2019 року до 05 лютого 2020 року обвинувачена ухилялась від суду, є відсутніми.

Наведене у сукупності доводить, що у період з моменту поновлення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності й до 05 лютого 2020 року від суду ОСОБА_4 не ухилялась, отже протягом цього періоду перебіг строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності не зупинявся.

Отже, наразі строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності сплинув.

Під час судових засідань у встановленому законом порядку клопотань про закриття кримінального провадження ані захисник, ані обвинувачена не заявляли, хоча захисник й надсилав їх до канцелярії суду; при вирішенні питання про можливість закінчення судового розгляду та переходу до судових дебатів, останнього слова обвинуваченої та ухвалення вироку вважав за можливим ухвалити вирок у справі.

Відповідно до згаданих вище приписів частини 5 статті 74 Кримінального Кодексу України за таких обставин обвинувачену за вироком суду слід звільнити від покарання.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_49 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального Кодексу України та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт на строк 180 /сто вісімдесят/ годин.
На підставі частини 5 статті 74, статті 49 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання в зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_50 =

05.03.2020