Ухвала
Іменем України
12 травня 2020 року
м. Київ
справа № 127/15586/15
провадження № 51-2241 ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки на його думку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 12 листопада 2019 року, керуючись положеннями ст. 80 Кримінального кодексу України (далі КК), в тому числі положеннями статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), задовольнив клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку та звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного цим вироком у виді одного року обмеження волі на підставі п.2 ч.1 ст.80 КК.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 24 березня 2020 року, задовольнив апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.
30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до Конституції України, які внесені Законом України від 02 червня 2016 року № 1401- VIII «Про внесення змін до Конституції». Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України касаційне оскарження судового рішеннязабезпечується у визначених законом випадках.
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в ч.ч. 1 і 2 ст. 424 КПК. Це стосується вироків та ухвал про застосуванняабо відмову у застосуванніпримусових заходів медичного чи виховного характеру суду першоїінстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першоїінстанції, а такожухвал суду першоїінстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбаченихКПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК "Виконання судових рішень" і порядок їхвирішення врегульовано в ч. 6 ст. 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконанняпокарань, а такожінших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
В судовихзасіданнях з вирішенняпитань виконання вироку не з`ясовуютьсяпитання щодо факту вчиненнязлочину, наявностідостатньої сукупності доказів, кримінально-правовоїкваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніхстадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати "подальшомупровадженню".
Системне тлумачення статей кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що рішення суду першої інстанції, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, та рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на нього, не підлягає касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК.
Враховуючи висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження №51-115кмо17), та положення ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики та відповідно до ч. 6 ст. 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.
У згаданій постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 ч. 3ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 424, ч. 6 ст. 539 КПК ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
Як вбачається із копії оскаржуваного судового рішення, ухвала місцевого суду постановлена після внесення до ст.129 Конституції України змін і стосується питання, пов`язаного із виконанням вироку, яке вирішувалося судом в порядку, передбаченому положеннями статей 537, 539 КПК, внаслідок чого судове рішення, ухвалено за результатами його розгляду не перешкоджає подальшому провадженню відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК, а отже не є предметом перегляду судом касаційної інстанції й у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3