Номер провадження: 11-кп/813/126/20
Номер справи місцевого суду: 509/743/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області, від 13 березня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0001489, внесеному до ЄРДР 13.07.2017 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 1700 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково. У відшкодування шкоди спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Також вирішено питання процесуальних витрат.

Відповідно до оскарженого вироку суду, 12 липня 2017 року о 17:37 год., ОСОБА_8 , разом із співмешканкою ОСОБА_10 , перебували за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час ОСОБА_8 отримав на пульт автомобільної сигналізації сигнал з належного йому автомобіля марки «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_1 , який він залишив навпроти домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Вийшовши на вулицю, ОСОБА_8 побачив, що задню частину його автомобіля було заблоковано автомобілем марки «BMW X5», д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , який запропонував ОСОБА_8 переставити свій автомобіль на інше паркувальне місце, що останній відмовився зробити. В ході нетривалого словесного конфлікту, який винник між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ґрунті спору щодо паркувального місця, ОСОБА_11 , внаслідок виниклих особистих неприязних стосунків, в ході сварки з потерпілим ОСОБА_9 , з метою умисного спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно, перебуваючи на відстані 1-1,5 м. від потерпілого, ОСОБА_9 , розстібнувши рукою свою сумку, яка на паску була одягнута через плече і знаходилась на ньому в районі грудної клітини та діставши з неї пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії кулями «Вій», калібром 9 мм., № НОМЕР_3 , власником якого він є на підставі дозволу на право зберігання та носіння предмета травматичної дії № НОМЕР_4 , виданого ГУНП в Одеській області від 24.04.2017 р. - знявши його з режиму запобігання, тим самим привів пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії кулями «Вій», калібром 9 мм., № НОМЕР_3 та здійснив 3 постріли в область тулуба ОСОБА_9 , спричинивши йому тим самим тілесні ушкодження у виді : забійної рани в проекції мечоподібного відростка; забійної рана бокової поверхні грудної клітки зліва; синця лівого плеча ближче до верхнього краю якого є глибоке садно, які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), групові та індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились, проте не виключене їх утворення від трьох пострілів з пневматичної чи вогнепальної травматичної зброї та враховуючи відсутність детального опису цих ушкоджень під час проведення первинної хірургічної обробки (наявність сторонніх тіл в ранах, стан навколишньої шкіри та наявність накладень на ній), судити про особливості снаряду що спричинив ушкодження не представилось можливим, з урахуванням морфологічних особливостей ушкоджень під час повторного огляду та дані медичної документації, вони могли виникнути незадовго до надходження в медичний заклад, тобто 12.07.2017 р., спричинили розлад здоров`я терміном понад 6 днів, але не більше 21 дня (трьох тижнів) та за цим критерієм, згідно висновку судово-медичної експертизи № 384 від 10.11.2017 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після вказаної події, ОСОБА_8 самостійно зателефонував до поліції та заявив про вказану подію. На момент приїзду працівників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області на місце події за викликом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями, на кареті швидкої допомоги було відправлено до лікарні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпілий вважає вирок в частині задоволення цивільного позову необґрунтованим. Зазначає, що ним було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, яку він визначивив у розмірі 100 000 грн. Однак, суд задовольнив позовні вимоги в цій частині у розмірі 10 000 грн., що, на його думку, не відповідає завданим йому стражданням та переживанням.

Так потерпілий зазначає, що в момент нападу переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху. Внаслідок протиправних дій відносно нього та у зв`язку із тим, потерпілий потребував зовнішньої допомоги з боку дружини, з приводу чого почував себе, як джерело клопоту та обмежень для близьких. Також судом не враховано, що після нападу моя дружина та дитина також пережили емоційний стрес, який супроводжувався розладом сну, почуттям страху та панічними атаками. Наведені обставини докорінно змінили уклад його життя.

Вважає, що поза увагою суду залишилась довідка за результатами консультації лікарем неврологом, з діагнозом: посттравматичний генералізований тривожний розлад.

Враховуючи наведене, потерпілий ОСОБА_9 , просить вирок суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, задовольнивши позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 у розмірі 100 000 грн.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду своєї апеляційної скарги був повідомлені належним чином, причин неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілого ОСОБА_9 про призначення судового засідання в апеляційному суді, в зв`язку з чим апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу, за відсутності потерпілого.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав .

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, суд першої інстанції врахував вимоги пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, згідно з якими обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, врахував, що внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, потерпілому заподіяно моральну шкоду.

Також, суд врахував ступінь вини обвинуваченого, наслідки, що настали, понесені потерпілим моральні страждання, суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду.

Аналізуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд погоджується, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який становить 10 000 грн., є справедливим та співрозмірним з перенесеними душевними та моральними стражданнями потерпілого, відповідає вимогам законодавства, принципам розумності, виваженості та справедливості. Підстави для його збільшення відсутні.

Посилання потерпілого на неврахування судом його душевних страждань, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини були враховані судом при визначенні суми моральної шкоди.

Разом з тим, доводи щодо зміни звичайного способу життя його дружини та дитини є неприйнятними.

На думку апеляційного суду потерпілий в апеляційній скарзі не навів переконливих доводів, щодо невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення суми відшкодування моральної шкоди та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області, від 13.03.2020 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4