Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/8003/19
Провадження № 1-кп/490/263/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. с. Райдолина Веселинівського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув неповну середню освіту, не є одруженим, має доньку ОСОБА_6 , 2018 року народження, та сина ОСОБА_7 , 2019 року народження, виконує роботу охоронця на АЗС, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 29 вересня 2017 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовому званні "матрос".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року № 215 він був призначений на посаду стрільця відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони цієї частини.

Проте, 02 квітня 2018 року близько 08 години 00 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 27 червня 2018 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

2. Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він зазначив, що залишив військову частину через сімейні обставини.
Обвинувачений також вказував, що у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періоду з 02 квітня 2018 року по 27 червня 2018 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

4. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився на службу та у розшуку не перебував. суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

5. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 безпосередньо до укладання контракту проходив строкову військову службу, під час чого - протягом періоду з 20 вересня 2016 року до 28 листопада 2016 року, брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

6. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

7. В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

В той же час суд враховує, що обвинувачений був відсутній за місцем служби протягом нетривалого проміжку часу, а також те, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало.

Щодо особи винного.

8. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, мешкає разом з цивільною дружиною, виховує двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд також враховує, що він брав участь у бойових діях під час строкової служби; після участі у бойових діях по завершенню строкової служби уклав контракт на продовження служби, чим виявив патріотизм та прагнення відстоювати інтереси держави.

Суд також враховує його молодий вік, рівень його освіти та його сімейний стан.

Оцінюючи наведене у сукупності, суд вважає, що вчинення ним злочину не є наслідком його ставлення до виконання своїх обов`язків по службі, але - наслідком того, що він не впорався з життєвою ситуацією, у якій опинився.

9. Його характеристика з місцем служби судом до уваги не береться, адже вона не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема - не враховує факт його участі у бойових діях, а також - наведені вище обставини, що характеризують його особу.

Визначення виду покарання.

10. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

11. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

12. Обираючи покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує таке.

Діюче кримінальне законодавство передбачає такі види основних покарань, що є більш м`якими, ніж передбачені санкцією частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України:

-штраф;

-позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю;

-громадські роботи;

-виправні роботи;

-службові обмеження для військовослужбовців;

-арешт;

-обмеження волі;

-тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

При цьому:

-оскільки обвинувачений наразі не є військовослужбовцем, застосування до нього таких видів покарань, як службові обмеження або тримання в дисциплінарному батальйоні не є можливим;

-оскільки обвинувачений не має постійного офіційного місця роботи, такий вид основного покарання, як виправні роботи, йому також не може бути призначеним;

Далі, з висновку органу пробації вбачається, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. За такого призначення ОСОБА_4 на підставі статті 69 Кримінального Кодексу України покарань у вигляді арешту або обмеження волі не є доцільним та в цьому випадку суперечить меті призначення більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачений санкцією частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

До того ж, оскільки в цьому випадку вчинення злочину обвинуваченим не пов`язане із зловживаннями по службі, призначення йому покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю не є сумісним із сутністю цього кримінального провадження.

Отже, в цьому випадку можливим та доцільним є призначення обвинуваченому покарання таких видів:
-штраф;
-громадські роботи.

13. Вирішуючи питання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, суд враховує матеріальне становище обвинуваченого.

З огляду на таке суд враховує, що обвинувачений офіційно не працює, його цивільна дружина перебуває у декретній відпустці, вона та обвинувачений виховують двох малолітніх дітей.

З огляду на таке суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в цьому випадку не є доцільним, адже фактична можливість сплатити штраф бодай у мінімальному з передбачених законом розмірів в обвинуваченого відсутня.

Отже, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт.

Визначення розміру покарання.

14. Відповідно до статті 56 Кримінального Кодексу України громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш, як чотири години на день.

З урахуванням цього, характеру та ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його матеріального та сімейного становища суд вважає, що йому слід призначити покарання в вигляді громадських робіт строком на 100 годин.

15. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді громадських робіт строком на 100 /сто/ годин.
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

03.02.2020