Справа № 473/336/20
Номер провадження 1-в/473/49/2020

УХВАЛА
Іменем України

"13" лютого 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300, заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коритне Балтського району Одеської області, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 25 травня 2015 року Балтським районним судом Одеської області за ч.2 ст.309, ч.3 ст.187 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, до 07 років 03 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього його майна /справа №493/319/15-к/, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 24 травня 2016 року зараховано строк попереднього ув`знення з 06 грудня 2014 року по 09 грудня 2014 року включно та з 25 травня 2015 року по 10 грудня 2015 року вкючно з розрахунку один день попереднього ув`язненняза два дні позбавлення волі /справа №521/5813/16-к/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурор ОСОБА_4

представник ДУ Вознесенська ВК-72 - ОСОБА_5

захисник - адвокат ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 25 травня 2015 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.187 КК України, та йому призначено основне покарання, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, в виді 07 років 03 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 25 травня 2015 року. Кінець строку: 03 травня 2022 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25 травня 2015 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. Стягнень та заохочень не мав.

З 25 вересня 2015 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 23 жовтня 2015 року відбував покарання у СЗЮ №21 у міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 29 квітня 2016 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання мав 2 стягнення. Заохочень не мав.

З 17 червня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не має.

17 грудня 2019 року засуджений ОСОБА_3 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений ОСОБА_3 заохочень та стягнень не мав.

Загалом за весь період відбування покарання має 2 стягнення, які погашенні у встановленому законом порядку, заохочень не має.

У майстерні установи ОСОБА_3 не працевлаштований, бажання працювати не має. До робіт з благоустрою установи ставиться зневажливо. Участі в суспільно - корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, не вбачає в цьому необхідність. Спілкується з засудженими зокрема негативної спрямованості. У відділенні веде пасивний, пристосовницький спосіб життя.

За характером загалом спокійний. У відношенні до представників адміністрації установи намагається бути ввічливим та коректним, грубих висловів в їх бік не допускає. З засудженими загалом не конфліктний. Потребує контролю з боку адміністрації установи.

Правил санітарії та гігієни загалом дотримується, але отримує зауваженні щодо несвоєчасного гоління.

Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, отримує посилки.

Позову за виконавчими листами та аліментами не має.

У скоєному злочині, зі слів засудженого ОСОБА_3 , розкаюється.

Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, прокурора, захисника, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання піддавався стягненням за: відсутність на перевірці та за відсутність нагрудного знаку, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених. Заохочень ОСОБА_3 не має.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Два стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Заохочень ОСОБА_3 не має, що не доводить його виправлення в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2019 року засуджений ОСОБА_3 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією засуджений ОСОБА_3 заохочень не має.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 , не доводять того, що засуджений ОСОБА_3 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 25 травня 2015 року Балтським районним судом Одеської області за ч.2 ст.309, ч.3 ст.187 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, до 07 років 03 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього його майна /справа №493/319/15-к/, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 24 травня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 грудня 2014 року по 09 грудня 2014 року включно та з 25 травня 2015 року по 10 грудня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той самий строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1