УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України,-

встановив:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 09.10.2019 наказом Міністерства юстиції України № 3122/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу XII Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за №956/33927, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 06.08.2019 за № 06-98611/19.
ОСОБА_4 засуджено вироком Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Липецького обласного суду від 27.08.2018, до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 210 (участь в злочинному угрупуванні), частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Тульській області»; кінець відбуття строку покарання - 17.12.2029.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1
В клопотанні також заявлено прохання розглядати його у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч.1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.
Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджений ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив перевести його для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянином якої він є.
Заслухавши думку прокурора, яка вважає, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши надані документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст.610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.
При зверненні Міністерством юстиції України до суду з даним клопотанням дотримані вимоги ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, немає.
Станом на 27.06.2019 відбута частина покарання засудженого складає 3 роки 6 місяців 11 днів, не відбута частина відповідно складає 10 років 5 місяців 21 день, що підтверджується довідкою про відбуття покарання.
Засуджений ОСОБА_4 особисто висловив бажання продовжити подальше відбування покарання на території України.
Злочин, передбачений частиною 2 статті 210 Кримінального кодексу Російської Федерації (участь в злочинному угрупуванні) відповідає частині 1 статті 255 Кримінального кодексу України (участь у злочинній організації), якою передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років
Злочин, передбачений частиною 3 статті 30, частиною 5 статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає частині 3 статті 15, частині 3 статті 307КК України (незакінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою, у особливо великому розмірі), якою передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Як зазначалося вище, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України законодавством України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.
Водночас, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення статті 11 Конвенції, при приведенні вироку Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Липецького обласного суду від 27.08.2018 у відповідність до законодавства України, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна.
Таким чином, враховуючи, що вчинені засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочинами, відповідальність за які також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.603, 609, 610 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України, про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести вирок Октябрьського районного суду м. Липецька від 13.03.2018 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Липецького обласного суду від 27.08.2018 відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Вважати ОСОБА_4 засудженим:
-за частиною 1 статті 255 Кримінального кодексу України до відбуття покарання у виді 7 років позбавлення волі;
-за частиною 3 статті 15, частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України із застосуванням до відбуття покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна з поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 13.03.2018.
Зарахувати у строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 період перебування під вартою з 18.12.2015 по 12.03.2018.
Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом семи днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1