ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/273/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України

10 березня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 січня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2015 року за ч.3 ст. 305, ч.3 ст.309, ст.ст.69, 70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди та всього майна, що належить йому на праві особистої власності. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2018 року засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2015 року, замінено на 1 рік 11 місяців 10 днів виправних робіт з відрахуванням в доход держави 20% заробітку засудженого,
в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений за час відбування покарання характеризується позитивно, крім злочинів, за які зараз відбуває покарання, інших злочинів не вчиняв, має соціальні зв`язки. Разом із тим, ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисних тяжкого (ч. 3 ст. 309 КК України) та особливо тяжкого (ч. 3 ст. 305 КК України) злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років (ч.3 ст. 309 КК України) та до 12 років (ч.3 ст.305 КК України), вироком суду за вчинення цих злочинів йому було призначено покарання із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України у виді 6 років позбавлення волі, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 305 КК України, в подальшому 14.06.2018 року ухвалою суду замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі виправними роботами. З огляду на наведене, суд не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки зважаючи на тяжкість вчинених ним злочинів, вид та строк покарання, що відбуте ним на цей момент, засуджений не довів своє виправлення та матеріали справи не містять достатніх даних для прийняття рішення про умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, оскільки на цей момент він відбув необхідну частину строку покарання, що відповідно до вимог ст.81 КК України дає можливість розглянути питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Наголошує, що судом не взято до уваги факт того, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, має міцні соціальні зв`язки. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2015 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст.309, ч.3 ст.305 КК України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2016 року ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання, призначеного за вказаним вироком, більш м`яким покаранням у виді виправних робіт. (а.п. 3, 4)

У цьому вироку зазначено, що початок строку відбування ОСОБА_7 покарання рахується з 27.12.2014 року та залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО, однак в матеріалах провадження відсутня характеристика на засудженого про час перебування його в умовах попереднього ув`язнення, що не дає в повному обсязі з`ясувати достатність даних про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що він фактично відбув необхідну частину строку покарання, що дає можливість про прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки не є безумовною підставою для прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, висновок має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відбуття необхідної частини покарання засудженим фактично досягнуто внаслідок зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання з 27.12.2014 року по 30.07.2015 року на підстав ч.5 ст.72 КК України відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2016 року. (а.п.5)

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, довідки ФОП « ОСОБА_8 », ОСОБА_7 працевлаштований сторожем автостоянки з 25.06.2018 року по теперішній час. Функціональні обов`язки виконує сумлінно, якісно та оперативно. До людей доброзичливий, стриманий. (а.п.6-8)

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, наявність позитивної характеристики про відбування ним більш м`якого покарання з 25.08.2018 року є недостатнім для прийняття рішення про те, що за весь час відбування покарання ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які вироком суду йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 305 КК України, якою передбачено більш суворе покарання, яке в подальшому було замінено більш м`яким покаранням, не пов`язаним з утриманням особи в умовах ізоляції від суспільства, а матеріали справи не містять достатніх даних для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, а вказівки апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано вимоги ст.81 КК України під час розгляду клопотання засудженого безпідставними.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 січня 2020 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4