Житомирський апеляційний суд
Справа №296/431/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28 січня 2020 року, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 задоволено частково та накладено арешт на майно у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000357 від 22.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про арешт майна відмовити в повному обсязі. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що слідчим не доведено поза розумним сумнівом всіх обставин, на які він посилається у своєму клопотанні про арешт майна, зокрема те, що всі ці речі якимось чином мають відношення до кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .. Крім того, зазначає, що слідчим не доведено, що вилучені банківські карти належать саме ОСОБА_8 . Вказує, що слідчий у своєму клопотанні лише констатує ніби то наявні ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, але жодного вагомого доказу не надає і не посилається на такі докази.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що 17.01.2020 року старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000357 від 22 жовтня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.
Клопотання обгрунтовано тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, перебуваючи в Олевському районі Житомирської області, шукали людей, які не працювали і не мали постійного джерела доходів для належного існування, тобто були матеріально незабезпеченими та перебували в уразливому стані, та в подальшому у зв`язку із відсутністю коштів та документів, змушені будуть проти своєї волі працювати на будівельних та ремонтних роботах на території Олевського та Ємільчинського районів.

Обравши предметом злочинного посягання ОСОБА_11 , в один із днів червня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці пов`язаної із фасовкою вугілля, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, власний автомобіль та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_11 , який являється інвалідом 3 групи та єдиним джерелом доходу останнього є призначена державна пенсія, домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 на початку червня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого ОСОБА_11 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в цей же день, біля 22 години вечора після досягнення згоди на працевлаштування, ОСОБА_10 наказав ОСОБА_11 сісти в автомобіль «Мерседес» та разом з іншими працівниками їхати в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар де його і поселили в приміщення, що не пристосоване для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого картки «Приватбанк», паспорту та ідентифікаційного коду, що були вилучені у нього шляхом обману, з метою так званого «збереження», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, контролю спілкування, в тому числі із сестрою та представниками правоохоронних органів та не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_8 пригнітив волю потерпілого до опору, оскільки неодноразово кричав та бив потерпілого ОСОБА_11 за будь-які недоліки в роботі, у зв`язку із чим останній отримав на початку жовтня 2019 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітці, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, від удару таким по грудній клітці, та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, у період із початку червня до 16 жовтня 2019 року ОСОБА_8 особисто та ОСОБА_10 через підконтрольних йому осіб, шляхом застосування фізичного примусу та психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовував ОСОБА_11 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_1 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська обл. м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34 приміщення КУ «Олевська гімназія» та фермі розміщеній по вул. Грека Івана с. Сербо-Слобідка Ємільчинського р-ну.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 обрали предметом злочинного посягання ОСОБА_12 та з серпня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці пов`язаної із будівельними роботами, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_12 та домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з серпня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_12 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в указаний період ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 поселили ОСОБА_12 в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар які не пристосовані для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого паспорта, який був вилучений у нього шляхом обману, з метою так званого «працевлаштування», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_12 пригнітив волю потерпілого до опору та не виплачували останньому заробітну плату з серпня 2019 року по 15.01.2020 року.

Таким чином, у період із серпня до 15 січня 2020 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 особисто та через підконтрольних їм осіб, шляхом психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовували ОСОБА_12 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_1 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська обл. м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34 приміщення КУ «Олевська гімназія».

15.01.2020 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

15.01.2020 року на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира (№ 296/219/20) було проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку було виявлено та вилучено речі, які мають істотне значення по кримінальному провадженню, а саме: 4 (чотири) флешки в корпусі чорного кольору; записник в шкіряній обкладинці чорно-коричневого кольору з рукописним текстом та в якому знаходяться аркуші, 3 зошити з рукописним текстом; мобільний телефон «Nokia» IMEI НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, без сімкарти; мобільний телефон «Samsung S 3310», IMEI НОМЕР_2 , в корпусі сірого кольору; мобільний телефон «Philips Є160», IMEI нечитаємий, в корпусі чорного кольору; мобільний телефон «Samsung GT-Е1200i, IMEI НОМЕР_3 з сімкартою ПраТ «Київстар», в корпусі чорного кольору, (належний ОСОБА_13 ); мобільний телефон «Нокіа» модель 513 С-2, IMEI НОМЕР_4 , без сімкарти, в корпусі блакитного кольору; мобільний телефон «Samsung SGH-C 120», IMEI НОМЕР_5 , без сімкартки, в корпусі чорного кольору; мобільний телефон «Му Рhone», в корпусі чорного кольору, без сімкарти, IMEI НОМЕР_6 ; мобільний телефон «Айфон», IMEI НОМЕР_7 ^, з сім карткою ПрАТ «Київстар», в копусі чорного кольору та в чохлі чорного кольору з блакитними вставками; 2 (дві) банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 ; пластикові картки до сімкарток у кількості 7 штук; зошит в кольоровій обкладинці з рукописним текстом; 2 аркуші з рукописним текстом з номерами телефонів.

Указані об`єкти було упаковано згідно правил пакування речових доказів та вилучено до СУ ГУНП в Житомирській області.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що вилучені речі є засобом та знаряддям вчиненого злочину, набуті злочинним шляхом та мають істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою збереження речових доказів та запобіганню можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, слідчий просив накласти арешт на вищеперераховане майно.

Враховуючи приписи ст. 91 КПК України щодо кола обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також те, що наведені слідчим обґрунтування не містять жодної вказівки на доказове значення вилученого 15.01.2020 року в ході обшуку мобільного телефону «Samsung GT-Е1200i, IMEI НОМЕР_3 з сімкартою ПрАТ «Київстар», в корпусі чорного кольору, (належного ОСОБА_13 ), до події злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за ознаками вчинення якого здійснюється дане досудове розслідування за № 0000357, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання слідчого та наклав арешт на майно, за виключенням зазначеного мобільного телефону з сімкартою.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали клопотання, з урахуванням думки сторін, дійшов висновку про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження захиснику ОСОБА_7 , який був пропущений ним з поважних причин, оскільки повний текст ухвалу слідчого судді він отримав пізніше, тому не міг своєчасно з об`єктивних причин підготувати апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 22 жовтня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України (а.п. 7).

В рамках проведення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2020 року, 15.01.2020 року працівниками правоохоронних органів проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході проведення вказаного обшуку було вилучено майно зазначене в клопотанні слідчого (а.п. 11-12).

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_9 від 16.01.2020 року, вилучене під час проведення вказаного обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000357 (а.п. 8-9).

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами в справі є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, у клопотанні слідчого про арешт майна зазначено підставу і мету, відповідно до положень ст.170 КПК України, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно належним чином обґрунтоване та відповідає вимогам КПК України.

Таким чином, з огляду на наведене, з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи можливість використання вказаних речей та предметів як доказу у кримінальному провадженні, так як вони визнані речовими доказами, та з метою збереження речових доказів, для проведення повного, всебічного, об`єктивного розслідування, слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане в клопотанні майно, яке є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що слідчим не доведено, що вилучені банківські карти та рукописні записи належать саме ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, в засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що ОСОБА_13 , в домоволодінні якої фактично проживав ОСОБА_8 та в якому було вилучено вказане майно, повідомила про те, що зазначене майно їй не належить, окрім мобільного телефону «Samsung GT-Е1200i, IMEI НОМЕР_10 / НОМЕР_11 з сімкартою ПрАТ «Київстар», в корпусі чорного кольору.

Доводи апелянта про те, що в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді не зазначено, яке саме відношення до кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , мають мобільні телефони, на які накладено арешт, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки майно, на яке накладено арешт, визнане речовим доказом та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає критеріям речових доказів, встановлених ст. 98 КПК України.

Посилання апелянта на те, що в клопотанні слідчого не доведено наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, не ґрунтується на змісті мотивувальної частини ухвали слідчого судді, з якої вбачається, що слідчим суддею встановлено, що при зверненні з даним клопотанням слідчим доведено необхідність вжиття як заходу забезпечення кримінального провадження - арешту даного майна з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, оскільки незастосування таких заходів може призвести до продовження злочинної діяльності, або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини по кримінальному провадженню.

Доводів, які б були безумовною підставою для спростування вказаного висновку слідчого судді апелянтом не наведено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим не доведено, що вилучені банківські картки належать саме ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки на цій стадії відповідно до ч.3 ст.170 КПК України слідчій суддя не позбавлений права накласти арешт на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначені в апеляційній скарзі, також не спростовують висновків слідчого судді та підлягають встановленню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку дотримано вимоги правомірності втручання у право власності фізичних осіб, таке втручання є законним, відповідає суспільному інтересу та при цьому враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України, оскільки іншим чином неможливо збереження речових доказів.

За таких обставин, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 170-173 КПК України, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28 січня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28 січня 2020 року, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 задоволено частково та накладено арешт на майно у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000357 від 22.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: