Номер провадження: 11-кп/813/876/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

цивільного позивача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 26 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000524 від 20 травня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні малолітню дитину та чоловіка інваліда II групи, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 була звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, ч.1 ст.76 КК України.

На підставі п.«В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_8 була звільнена від відбування покарання у виді обмеження волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних з обмеженням волі.

Крім того, оскарженим вироком були задоволені цивільні позови потерпілого ОСОБА_10 , цивільного позивача ОСОБА_12 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 .

Стягнуто з ОСОБА_8 :

-на користь ОСОБА_10 24 124 (двадцять чотири тисячі сто двадцять чотири) гривні 83 копійки матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди;

-на користь ОСОБА_12 102 295 (сто дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) гривень матеріальної шкоди;

-на користь КУ «Міська клінічна лікарня № 11» м. Одеси кошти в сумі 803 (вісімсот три) гривні 43 копійки.

-на користь КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» кошти в сумі 8684 (вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 39 копійок.

Вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 19 травня 2017 року приблизно о 20 годині 20 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи власним, технічно справним автомобілем «DAEWOO NUBIRA» д.н. НОМЕР_1 здійснюючи рух по проїзній частині вулиці М`ясоїдівська з боку вулиці Прохорівська в напрямку вулиці Розумовська в м. Одесі, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги руху у протилежних напрямках, що позначені відповідною дорожньою розміткою, у лівій смузі свого напрямку руху, наближаючись до регульованого перехрестя із вулицею Комітетська, вирішила виконати поворот ліворуч у напрямку вулиці Картамишевська.
Так, водій ОСОБА_8 рухаючись на дозволений сигнал світлофору, із увімкненим покажчиком лівого повороту, виїхала на перехрестя, де зупинилася на своїй половині проїзної частини та пропустила кілька невстановлених під час досудового слідства транспортних засобів, які рухалися у зустрічному напрямку. Перед початком відновлення руху, в порушення вимог пунктів 2.3 б, 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху», ОСОБА_8 вкрай уважною не була, не переконалась, що її маневр, поворот ліворуч буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, зі швидкістю близько 10 км/год виїхала на зустрічну половину проїзної частини, де не надала дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку та допустила зіткнення правою бічною частиною керованого нею автомобіля із передньою частиною мотоциклу «YAMAHA RJ 07» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, з боку вулиці Розумовська у напрямку вулиці Прохорівська, у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 60 км/год і перетинав перехрестя у прямому напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водієві ОСОБА_10 спричиненні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб,
які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржений вирок в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 обґрунтувала тим, що її цивільно-правова відповідальність застрахована в страховій компанії «ТАС», а отже при вирішенні спору з приводу відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП та стягнення її з винуватої особи, яка застрахувала свою відповідальність, слід застосовувати норми статей 979-999 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Під час підготовчого судового засідання обвинуваченою було заявлено клопотання про залучення до участі у справі страхової компанії «ТАС» для встановлення факту страхового випадку та встановлення обставин розповсюдження умов договору страхування на правовідносини, що виникли. Проте, суд безпідставно відмовив в задоволенні вказаного клопотання, внаслідок чого суд першої інстанції всупереч вимог закону стягнув матеріальні збитки з ОСОБА_8 , а не з страхової компанії.

Крім того, суд стягнув витрати на лікування ОСОБА_10 в КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» та у КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» в розмірі 24 124 грн. 83 коп. Разом з тим, суд задовольнив цивільний позов прокурора в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» в сумі 803 грн. 43 коп. та КУ «Одеська області клінічна лікарня» в сумі 8668 грн. 39 коп.

ОСОБА_8 зазначила, що таким чином з неї двічі була стягнута сума на лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачена ОСОБА_8 підтримала свою апеляційну скаргу;

прокурор ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілого ОСОБА_11 та цивільний позивач ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На думку апеляційного суду у даному кримінальному провадженні, розглядаючи цивільні позови потерпілого ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_12 , суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог КПК.

До початку судового розгляду у даному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_10 , цивільний позивач ОСОБА_12 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 заявили позови про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої в результаті ДТП.

Разом з цим, цивільно-правова відповідальність обвинуваченої ОСОБА_8 була застрахована в страховій компанії «ТАС», а отже при вирішенні спору з приводу відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП та її стягнення з винуватця, який застрахував свою відповідальність, слід застосовувати норми статей 979-999 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченої ОСОБА_8 було заявлено клопотання про залучення до участі у справі СК «ТАС» для встановлення факту страхового випадку та встановлення обставин розповсюдження умов договору страхування на правовідносини, що виникли.

Однак суд в задоволенні вказаного клопотання безпідставно відмовив.

Задовольняючи подані цивільні позови суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на укладений договір про обов`язкове страхування, відшкодування витрат, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, покладається на особу, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки.

Апеляційний суд вважає таку позицію суду першої інстанції хибною з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц .

Зокрема у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків:

Пункт 71. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пункт 72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Пункт 73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при розгляді цивільних позовів потерпілого ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_12 , у якості співвідповідача повинна була виступати страхова компанія «ТАС», з якою обвинувачена ОСОБА_8 уклала договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначені істотні порушення кримінального та цивільного процесуального права позбавляють можливість виправити їх під час апеляційного розгляду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 1 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання щодо дій суду апеляційної інстанції у разі, якщо задовольняючи цільний позов суд першої інстанції не залучив в якості співвідповідача страхову компанію, апеляційний суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати дію ст.ст.7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення цивільних позовів у зв`язку з допущеною судом першої інстанції неповнотою судового розгляду та істотним порушенням норм КПК та ЦПК України, з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст.7, 9, 128, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 26 липня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасувати в частині вирішення цивільних позовів потерпілого ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_12 .

Призначити в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4