Справа № 442/193/13- к
Провадження № 1-в/442/150/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Грицай М.М., розглянувши заяву адвоката Мицика Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення суми коштів, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, та їх стягнення за рахунок Державного бюджету України, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Мицик Олег Володимирович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з заявою, в якій просить визначити суму коштів, сплачених ОСОБА_1 у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 13850,00 грн; стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 13850,00 грн. Просить визначити суму коштів, сплачених ОСОБА_2 у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 14975,00 грн; стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 14975,00 грн. Також просить визначити суму коштів, сплачених ОСОБА_3 у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 13500,00 грн; стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 13500,00 грн.

Заяву мотивує тим, що 15.07.2012 постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області Головей Р.О. було порушено кримінальну справу за фактом вчинення хуліганства за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

18.07.2012 було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за наявністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та відносно ОСОБА_3 за наявністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. Цього ж дня ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 затримано та поміщено в ІТТ Дрогобицького МРВ ГУМВС України у Львівській області.

07.12.2012 старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області Гучком І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000004 від 22.11.2012, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України.

12.02.2016 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області згаданих осіб виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.02.2017.

У результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 24.07.2012 до 01.02.2017 незаконно перебували під судом та слідством, що в загальному становить більш ніж п`ятдесят три місяці.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.11.2017 в рахунок відшкодування шкоди, заданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури, стягнуто на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 169600 грн, на користь ОСОБА_3 173626 грн. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 зазначене рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_3 173626 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, змінено; стягнуто на користь ОСОБА_3 200000 грн моральної шкоди.

Зазначає, що у період з 25.03.2015 до 30.03.2016 ОСОБА_1 за надання правової допомоги було сплачено грошові кошти в розмірі 13850 грн, ОСОБА_2 в розмірі 14975 грн, а ОСОБА_3 в розмірі 13500 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 визначено, що ОСОБА_1 понесено 13850 грн, ОСОБА_2 14975 грн, ОСОБА_3 13500 грн витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням під судом і слідством.

У подальшому вищевказану ухвалу ним було скеровано до виконання в Управління Державної казначейської служби України у м.Бориславі Львівської області. Однак, ухвалу із доданими до неї документами було повернуто без виконання на підставі пп.11 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, як таку, що не відповідає вимогам, передбаченим чинним законодавством. У зв`язку з цим виникла необхідність у повторному зверненні із заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, зокрема, витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Беручи до уваги викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З рішення Бориславського міського суду Львівської області від 06.11.2017 вбачається, що таким стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 169600 гривень, на користь ОСОБА_2 169600 гривень, на користь ОСОБА_3 173626 гривень шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 вказане рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_3 173626 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди змінено; стягнуто на користь ОСОБА_3 200000 грн моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку; у решті рішення суду залишено без змін.

Як вбачається з ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019, задоволено заяву адвоката Мицика О.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення розміру витрат на правову допомогу. Визначено, що ОСОБА_2 понесено 14975 грн витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням під судом і слідством, ОСОБА_1 понесено 13850 грн витрат і ОСОБА_3 13500 грн. Ухвала вступила в законну силу 17.12.2019.

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області вбачається, що вищевказана ухвала суду повернута без виконання, оскільки в резолютивній частині такої лише визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми понесених витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням останніх під судом і слідством, проте, не зазначено, що дані суми підлягають виплаті громадянам в рахунок відшкодування завданої шкоди та порядок їх виплат.

Отже, вимога заявника адвоката Мицика О.В. щодо визначення суми коштів, сплачених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі, фактично вирішена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 10.12.2019, яка вступила в законну силу.

Однак, зазначена вище ухвала повернута казначейською службою без виконання, оскільки не містить вказівки щодо виплати відповідним особам визначених сум та порядок їх виплати, а відтак, не є виконавчим документом.

У зв`язку з викладеним, заявник повторно звернувся (в порядку виконання вироку) до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яким розглянуто кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , водночас прохаючи (з посиланням на Закон № 266/94-ВР) стягнути в користь останніх кошти, сплачені ними у зв`язку з наданням юридичної допомоги, пов`язаної із незаконним перебуванням під судом і слідством. Проте, з даного приводу суд звертає увагу на наступне.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

На даний час єдиним законом, яким визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких постановлено виправдувальний вирок.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Так, пунктом 4 статті 3 цього Закону визначено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 4 статті 3 цього Закону (тобто суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41).

Відповідно до пп.2 п.11 Положення № 6/5/3/41, для визначення розміру шкоди, переліченої в п.1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку до суду, який розглядав справу в суді першої інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення №6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Як вже зазначалось вище, Дрогобицьким міськрайонним судом за заявою адвоката Мицика О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 10.12.2019 постановлено ухвалу, якою визначено розмір шкоди, зазначеної в п.4 ст.3 Закону № 266/94-ВР, тобто суми, сплачені останніми у зв`язку з поданням їм юридичної допомоги. Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась і вступила в законну силу.

Поряд з тим, слід зазначити, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок постановлення судом виправдувального вироку особа має право на відшкодування шкоди, у тому числі коштів, сплачених нею у зв`язку з наданням юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, в якій зокрема зазначено, що із аналізу положень статті 12 Закону № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір шкоди, яка підлягає стягненню в користь громадянина унаслідок незаконних дій, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.

Вказане свідчить про те, що у випадку вирішення питання щодо стягнення шкоди особа може звернутися за захистом свого порушеного права у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заяву адвоката Мицика О.В. слід залишити без розгляду для надання можливості звернення з відповідним позовом про стягнення визначених ухвалою суду від 10.12.2019 сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 537, 539, 395 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Мицак Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення суми коштів, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, та їх стягнення за рахунок Державного бюджету України, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Грицай М.М.