ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5622/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1689/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої та захисника на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Донецької області, м. Донецьк, громадянку України, яка зареєстрована: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2017 за ч. 2 ст. 125 КК Украйни до 200 годин громадських робіт;
- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року за ч. 2 ст. 389 КК України зі звільненням від покарання на підставі ч. 3 ст. 60, ч.3 ст. 61, ч.1 ст. 74 КК України,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.71 КК України до призначеного за даним вироком покарання, повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2017, у виді 68 годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 8 дням позбавлення волі, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 8 (вісім) днів.
Строк відбування покарання рахувати з 28.06.2018, тобто з дати фактичного затримання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 19 лютого 2020 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст. 100 КПК України.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Згідно вироку, 28 червня 2018 року приблизно о 07 годині 30 хвилин обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, в ході сварки з потерпілим ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, взяла зі столу ніж, яким завдала ОСОБА_9 один удар в область грудної клітини, зліва, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-2614/2018 від 23.07.2018 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, яке в своїй течії ускладнилось розвитком лівобічного гемапневматораксу та пошкодженням 3-го ребра, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник просять вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, крім того, захисник просить застосувати ст. 75 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачена вказує на те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Зазначає, що суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме, визнання її вини та щире каяття у вчиненому злочині, а також те, що вона активно співпрацювала зі слідством; вчинила злочин при обставинах, які принижують її честь та гідність; потерпілий не має до неї ніяких претензій. Також, зазначає, що суд не взяв до уваги, те, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей, а також не звернув увагу на довідки про стан її здоров`я. Стверджує, що вона має міцні соціальні зв`язки та за місцем мешкання характеризується задовільно. Крім того пояснює, що не згодна з обставинами, які обтяжують її покарання, а саме з тим, що злочин був скоєний у стані алкогольного сп`яніння. Тому вважає, що призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом при постановленні вироку не було зазначено та надано оцінку іншим даним щодо особи ОСОБА_7 , а саме те, що вона страждає на тяжке інфекційне захворювання, не було враховано щире каяття ОСОБА_10 у скоєному, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не було завдано великої шкоди суспільним відношенням та інтересам на думку потерпілого, який відмовився від будь-яких претензій та просив суворо не її карати, те, що існує декілька обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а також те, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що в свою чергу дасть останній можливість довести, що вона може бути корисливою для цього суспільства та своєї родини.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої за ст.121 ч. 1 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 та її захисника не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння, у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 5 років, тобто в мінімальних межах строку цього виду покарання, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому визнав та врахував декілька обставин, що обтяжують покарання за вчинення тяжкого злочину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також визнав обставиною, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину.
З приводу тверджень апелянтів стосовно того, що судом неналежно враховані обставини, що пом`якшують обвинуваченій покарання, повністю спростовуються висновками суду, що наведені в оскаржуваному вироку. Посилання в апеляційних скаргах на наявність інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, є необґрунтованими, оскільки ані матеріали кримінального провадження, ані апеляційні скарги не містять будь-яких відомостей на підтвердження вказаних в апеляційних скаргах обставин. Більш того, оцінюючи показання обвинуваченої суд у вироку обґрунтовано зазначив про лише часткове визнання нею вини, оскільки ОСОБА_7 стверджувала, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому діяла в стані сильного душевного хвилювання, оспорюючи в такий спосіб пред`явлене їй обвинувачення. За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту про наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття.
Апеляційні доводи захисника про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за вчинення умисного злочину, об`єктом якого є здоров`я особи, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, або призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 1 ст. 121 КК України, або можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_7 та її захисника, щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 186-188).
На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_7 двох малолітніх дітей, яких вона бажає виховувати та утримувати, - не стали стримуючим фактором від вчинення тяжкого злочин. А тому, апеляційні доводи обвинуваченої щодо відсутності по справі позову потерпілого, а також про наявність у неї двох малолітніх дітей, яких вона бажає виховувати та утримувати не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого нею злочину та не є належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних даних про особу винної та обставини, що пом`якшують покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України та вимоги її захисника про застосування ст. ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинений ним злочин.
Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченої ( арк. 219-220), що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем мешкання характеризується задовільно, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання .
Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи обвинуваченої та її захисника щодо неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності тяжкого захворювання, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідних даних, а також не надані суду стороною захисту під час апеляційного розгляду. Разом з цим, обвинувачена не позбавлена процесуальної можливості звернутися до адміністрації установи виконання покарань з клопотанням про проведення відповідної судово-медичної експертизи для встановлення захворювань, згідно Додатку №12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (пункт 1 розділу VI) Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої та її захисника про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 в своїх апеляційних вимогах просить про зарахування їй у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015).
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачена вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, після 21 червня 2017 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Таким чином, апеляційну вимогу обвинуваченої ОСОБА_7 в частині зарахування їй попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), також належить залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченої та захисника залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання нею копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4