Справа № 473/1758/19
Номер провадження1-кп/473/223/2019
Категорія: ч.2 ст.185 КК
ВИРОК
іменем України

"20" грудня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Любашівка Одеської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, не працює, сімейний стан не заміжня, має на утриманні трьох неповнолітній дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , судимої :

1. 20.02.2001 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ст..108 1 КК України в редакції 1960 року до 01 року позбавлення волі,

2. 12.06.2001 року Вознесенським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст..42, ч.3 ст.43 КК України в редакції 1960 року до 04 років 06 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна належного її на праві приватної власності, звільненої з місця відбування основного покарання 12 лютого 2005 року за відбуттям строку покарання,

3. 14.12.2007 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 03 роки,

4. 07.05.2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до штрафу в сумі 520 гривень, який постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області замінено на 30 годин громадських робіт,

5. 22.11.2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ст.69 КК України до 100 годин громадських робіт, із яких відпрацьовано 20 годин, основне покарання в виді 80 годин громадських робіт не відбуто, справа №473/5114/13-к, провадження № 1-кп/473/272/2013,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпіла ОСОБА_8 ,

обвинувачена ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

24 березня 2019 року в нічний час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачена ОСОБА_9 проходила по вулиці Отамана Григор`єва. При цьому обвинувачена ОСОБА_9 на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_3 помітила будівельний візок моделі «Bud Monster». В цей час у обвинуваченої ОСОБА_9 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку проникла до подвір`я даного домоволодіння, звідки здійснила крадіжку будівельного візка моделі «Bud Monster», чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_9 визнала свою вину повністю у вчиненні інкримінованого її даного злочину та пояснила, що 24 березня 2019 року в нічний час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області вона йшла по АДРЕСА_2 . На подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_3 вона помітила будівельний візок моделі «Bud Monster». В цей час вона вирішила викрасти його, так як він був її необхідний для перевезення мішка картоплі. Усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, вона через незачинену хвіртку проникла до подвір`я даного домоволодіння, звідки здійснила крадіжку будівельного візка моделі «Bud Monster». В подальшому вона використовувала його для перевезення картоплі, а коли будівельний візок став її непотрібним, вона збула його мешканцям села Бузьке, які мешкають в житловому будинку АДРЕСА_4 . При цьому в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 погодилася з вартістю викраденого нею будівельного візка, вона визнає, що своїми діями вчинила злочин, та щиро розкаюється в скоєному. При цьому вона також повідомила, що вона добровільно відшкодувала потерпілій ОСОБА_10 завдану її матеріальну шкоду, шляхом повернення потерпілій ОСОБА_8 даного будівельного візка моделі «Bud Monster», забравши його у особи, якій вона перед цим збула даний будівельний візок моделі «Bud Monster».

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що 24 березня 2019 року в нічний час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області із подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 де вона мешкає була здійснена крадіжка будівельного візка моделі «Bud Monster» вартістю 1000 гривень. Про це вона повідомила працівників Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області. Через де який час даний будівельний візок моделі «Bud Monster» був її повернутий, матеріальні збитки при вчиненні даного злочину її таким чином були відшкодовані. При цьому вона дізналася, що даний будівельний візок моделі «Bud Monster» був збутий обвинуваченою ОСОБА_9 мешканцям села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, які мешкають в житловому будинку АДРЕСА_4 .

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 у суда немає, так як дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які суд знаходить належними, допустимими та достатніми, так як вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, мають значення для кримінального провадження.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_9 .

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_9 за фактом таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 , який мав місце 24 березня 2019 року в нічний час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 .

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд визнає її щире каяття а також активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , суд виходить з наступних обставин.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості проти власності.

Суд також враховує умови життя обвинуваченої ОСОБА_9 , її соціальне та матеріальне становище, стан її здоров`я, рівень культури та освіти, її соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлювала значення своїх умисних дій і в повній мірі могла керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_9 встановлено, що вона має повну загальну освіту, не працює, не заміжня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не перебуває на диспансерних обліках лікарів наркологів та лікарів психіатрів комунальних медичних закладів Миколаївської області, задовільно характеризується за місцем проживання, є судимою. /а.к.п. 70-82/.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують її покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчиненого нею злочину, його наслідки для потерпілої ОСОБА_8 та інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_9 повинно бути призначено основне покарання в виді позбавлення волі, в межах даного виду покарання, встановленого санкцію ч.2 ст.185 КК України.

Суд вважає, що даний вид основного покарання в виді позбавлення волі, відносно обвинуваченої ОСОБА_9 буде необхідним та достатнім для її виправлення, та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд враховує висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої, орган пробації вважає, що виконання покарання у громаді можливе у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень обвинуваченою ОСОБА_9 , участь у виховних заходах та соціально корисній діяльності, проведення індивідуально профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами. /а.к.п. 45 47/.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд виходить із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_9 із застосуванням вимог ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

За вимогами ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2013 року /справа №473/5114/13-к, провадження № 1-кп/473/272/2013/, за яким обвинувачену ОСОБА_9 було визнано винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та її було призначено основне покарання в виді 100 /сто/ годин громадських робіт, і після звернення даного вироку до виконання після набрання ним законної сили, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_9 винувата ще в іншому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, який нею вчинений 24 березня 2019 року, тобто після постановлення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2013 року, покарання за яким обвинуваченою ОСОБА_9 на момент ухвалення нового вироку не відбуто.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2013 року за яким обвинувачену ОСОБА_9 було визнано винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та її було призначено основне покарання в виді громадських робіт строком на 100 /сто/ годин, набрав законної сили 24 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.3 ст.80 КК України перебіг давності не зупинявся, так як засуджена ОСОБА_9 не ухилялася від відбування основного покарання за вироком суду в виді громадських робіт.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України перебіг давності не переривався, так як до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджена ОСОБА_9 не вчинила нового злочину.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України засуджена ОСОБА_9 звільняється від відбування покарання, так як станом на 25 грудня 2015 року, тобто з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, тобто громадських робіт.

При цьому судом враховується висновок Верховного Суду України, відповідно до якого на засіданні судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу №5 324 кс 15, Верховний Суд України висловився про те, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом судом. Адже відповідно до частини другої статті 389 КК України ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог, викладених в п.1 та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. /а.к.п. 6, пункт 3 розділу ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 363 - 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити її покарання в виді 02 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинувачену ОСОБА_9 від призначеного основного покарання звільнити, встановивши її строк випробування 02 /два/ роки, зобов`язавши обвинувачену у відповідності до вимог п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: будівельний візок моделі «Bud Monster» який переданий на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_8 залишити в користуванні потерпілій ОСОБА_8 , як законному власнику даної речі. /а.к.п. 6, пункт 3 розділу ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування/.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1