В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 344/7502/18
05 березня 2020 року смт.Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
предст. потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, приватного підприємця,не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні шахрайства, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому.
За версією обвинувачення злочин вчинено при таких обставинах:
Влітку 2012 року ОСОБА_5 у зв`язку із проведенням лікування перебував на території Французької Республіки.
У зв`язку з необхідністю тривалого перебування у Франції, що було можливо лише за наявності відповідної візи, ОСОБА_5 звернувся до свого родича ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого постійного проживання в м.Івано-Франківську з проханням знайти людей чи фірму, які би змогли допомогти з отриманням шенгенської мультивізи або дозволу на постійне проживання на території Франції для нього ( ОСОБА_5 ) та членів його сім`ї.
За рекомендацією знайомих ОСОБА_9 на початку липня 2012 року звернувся до ОСОБА_8 з проханням допомогти у виготовленні паспорту громадянина іншої держави, зокрема Угорщини для ОСОБА_5 , членів його сім`ї, а також особисто для себе за відповідну оплату.
ОСОБА_8 , знаючи порядок отримання віз для виїзду на територію Франції, усвідомлюючи те, що він не має можливості вирішити це питання, оскільки не є працівником відповідної дипломатичної установи, вирішив шляхом обману заволодіти коштами, які мав надати ОСОБА_9 для виготовлення необхідних документів для перебування на території країн Євросоюзу.
Під час зустрічі з ОСОБА_9 на початку липня 2012 року в м.Івано-Франківську по вул. Шопена, 3, у автомобілі «Деу», з метою реалізації протиправного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, переконав ОСОБА_9 в тому, що він має знайомства серед працівників консульства Угорщини у Львові та допоможе за винагороду виготовити паспорти громадян Угорщини для ОСОБА_5 та його родичів - дружини ОСОБА_10 , матері ОСОБА_11 , а також для самого ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 , що вартість одного паспорта громадянина Угорщини складатиме 3000 Євро та запевнив останнього, що паспорти будуть справжні та дадуть можливість вільно пересуватись та проживати у будь-якій країні Євросоюзу.
Не будучи працівником консульської установи, та, не маючи можливості виготовити паспорти, ОСОБА_8 створив видимість вигідності передачі йому грошових коштів. ОСОБА_13 , будучи неусвідомленим про шахрайські дії ОСОБА_8 , погодив з ОСОБА_12 передачу грошових коштів ОСОБА_8 .
З метою прикриття своєї протиправної діяльності, на вимогу ОСОБА_9 . ОСОБА_8 категорично відмовився писати розписку про отримання грошових коштів за виготовлення паспортів, а підписав фіктивний договір безвідсоткової позики, датований 2010 роком.
Дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України.
Звинувачення у шахрайстві вважає безпідставними і не обґрунтованими, оскільки ніяких обіцянок щодо виготовлення паспортів іноземної держави нікому не давав, жодного умислу на заволодіння коштами потерпілого не мав.
Допитаний в судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_20 пояснив, що в листопаді 2011 року у нього було діагностовано онкологічне захворювання і навесні 2012 року він виїхав на лікування у Францію. При цьому скористався туристичною візою. Оскільки термін лікування був тривалим, постало питання продовження можливості легального перебування на території Франції. Він зателефонував до двоюрідного брата ОСОБА_9 в Україну і попросив дізнатись у який спосіб можна отримати документи на довготривале перебування на території Франції. Через деякий час ОСОБА_9 повідомив, що познайомився зі ОСОБА_8 , котрий запропонував виготовити не візи, а паспорти Угорщини, що мало обійтись 3 тис. Євро за один. Він погодився та попросив виготовити паспорт для нього, його дружини, його матері, а також для ОСОБА_9 . При цьому, зі слів ОСОБА_9 , йшлось про 3 місяці, протягом яких мали бути виготовлені ці документи. Йому було відомо, що кінці листопада 2012 року ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 6 тис.Євро, що зафіксовано у розписці, а на початку грудня 2012 року було передано ще 6 тис.Євро. Загалом ОСОБА_8 отримав 12 тис.Євро. Кошти, які ОСОБА_9 передавав ОСОБА_8 належали не йому, але згодом він повернув ОСОБА_21 витрачені ним кошти.
В лютому 2013 року він повернувся до України і зв`язувався зі ОСОБА_8 , який спершу обіцяв владнати ситуацію, пояснював, що процес затягується не з його вини, потім сказав, що виготовити документи не вдасться і гроші будуть повернуті, а потім став стверджувати, що питання про повернення коштів не до нього. Ймовірно у 2014-2015 році 3 тис.Євро йому було повернуто ОСОБА_14 , ще 1 тис. Євро йому повернув ОСОБА_8 у травні 2018 року під час досудового розслідування. Водночас 8 тис. Євро йому не повернуто до цього часу. Тому підтримав заявлений ним цивільний позов про відшкодування коштів у сумі еквівалентній 8 тис.Євро, а також просив стягнути 300000 грн. заподіяної моральної шкоди.
Допитана як свідок ОСОБА_10 пояснила, що в лютому 2012 року разом з чоловіком ОСОБА_5 виїхали на лікування до Франції по Шенгенській візі, оформленій у польському консульстві. Курс лікування передбачав необхідність тривалого перебування у Франції, а згодом періодичного відвідування клініки кілька разів на рік. Розуміючи, що термін дії візи завершується, звернулись до ОСОБА_9 аби він знайшов фірму, яка може зайнятись оформленням візи. Через певний час ОСОБА_9 повідомив, що знайшов людину, як з`ясувалось згодом, це був ОСОБА_8 , який запропонував варіант виготовлення паспорта Угорщини, оскільки нібито має знайомих в Угорському консульстві у Львові. При цьому ОСОБА_9 вказав, що за кожний паспорт треба буде заплатити 3 тис.Євро. Зі слів ОСОБА_9 для виготовлення 4 паспортів ОСОБА_8 було передано 12 тис.Євро, які потім чоловік віддав ОСОБА_9 . Детальних умов угоди їй не було відомо. Після того, як повернулись з чоловіком до України, він надалі цікавився цим питанням. Однак протягом тривалого часу паспорти так і не були отримані, а гроші не повернуті. Згодом ОСОБА_30 зі Львова повернув чоловікові 3 тис.Євро, а ОСОБА_26 1 тис.Євро.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що зі ОСОБА_8 познайомились під час навчання у вищі політичній школі у 2010 році. Протягом 2010-2012 року підтримували стосунки, як знайомі. ОСОБА_26 було відомо, що він мав досвід оформлення польських віз для себе особисто, оскільки навчався у Варшаві і вивчив це питання, а також як гід періодично супроводжував екскурсійні туристичні групи. Приблизно у 2012 році ОСОБА_8 зателефонував йому і запитав поради як можна допомогти хворій людині оформити документи на перебування на території країн Єврозони з метою лікування. Ймовірно електронною поштою йому були направлені певні документи і він намагався вивчити питання отримання «карти побуту» на території Польщі, але з`ясувалось, що зробити це неможливо. Тоді ОСОБА_26 просив пошукати інший шлях і він запропонував звернутись до його знайомого у Закарпатті ОСОБА_31 , який у розмові з ним розповідав, що мав досвід оформлення ОСОБА_23 паспорта. З ініціативи ОСОБА_26 він мав розмову з ОСОБА_32 і той погодився посприяти. Також дав контакти ОСОБА_31 ОСОБА_8 . Пізніше, через нього ОСОБА_8 передав для ОСОБА_31 гроші для виготовлення документів на отримання громадянства Угорщини. Один раз він в Івано-Франківську отримав від ОСОБА_26 4 тис.Євро, хоч у розписці, на прохання ОСОБА_26 , зазначив 5 тис.Євро. Другу частину коштів за ще двох осіб у сумі 5 тис.Євро отримав для передачі ОСОБА_33 у ОСОБА_27 , але від кого саме не пригадує. З потерпілими безпосередньо ніяких зв`язків не мав і ніяких обіцянок їм не давав. Особистої вигоди від таких дій немав. Згодом, уже після передачі грошей ОСОБА_33 близько 5 разів зустрічався чи то з ОСОБА_34 , чи то з ОСОБА_18 , при зустрічах обговорювались питання повернення коштів. Розписки про отримання коштів, які писав ОСОБА_26 могли не цілком об"єктивно відображати передачу коштів у справі ОСОБА_35 , оскільки мав зі ОСОБА_26 справи і щодо інших питань.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_36 пояснив, що з ОСОБА_14 знайомий з 2012 року, обоє займались посередницькими послугами при організації поїздок закордон, перебували у дружніх стосунках. Під час спілкування він розповів ОСОБА_14 , що мав особистий досвід оформлення документів для отримання громадянства Угорщини, оскільки його мати отримала Угорське громадянство. Десь через півроку після цієї розмови ОСОБА_14 повідомив, що має одну сім`ю, якій допомагав з документами по Польщі, але виникла потреба допомогти по оформленні документів в Угорському консульстві. Оскільки він систематично їздив до Львова, то при одній із зустрічей з ОСОБА_14 отримав пакет документів на сім`ю (свідоцтва про народження) для вивчення питання. У свою чергу він передав ці документи « ОСОБА_28 », який також займався тим, що возив групи туристів в Угорщину і отримав від нього позитивну відповідь щодо можливості розпочати процес оформлення документів. ОСОБА_14 він вказав орієнтовну ціну таких послуг з розрахунку 3 тис.дол.США за одну особу. Протягом 2013 року у кілька етапів отримав від ОСОБА_14 кошти для цього. Спершу 5 тис.Євро, а потім ще кілька раз, на загальну суму 9 тис.дол.США. До певного моменту процес з підготовки документів ішов, він на підтвердження цього відправляв ОСОБА_14 електронну копію листа Міністерства внутрішніх справ Угорщини про отримання документів для розгляду. Також знав, що родичі ОСОБА_35 протягом 2013 року особисто контактували з « ОСОБА_28 » з приводу поїздки в Угорщину. Однак з 2014 року Угорським урядом була введена додаткова умова отримання громадянства знання угорської мови і тоді виникли проблеми. Навесні 2015 року ОСОБА_14 повідомив, що процес треба згортати. Він при особистій зустрічі узгодив з ОСОБА_14 повернення частини отриманих коштів, а саме у сумі 5 тис.Євро, оскільки частина коштів була потрачена на послуги перекладачів, нотаріусів, поїздки до Угорщини, сплату зборів за подання документів, тощо. При особистій зустрічі у Стрию він передав ОСОБА_14 3 тис.Євро, а ще 2 тисячі Євро, вони погодились зарахувати в рахунок повернення боргу, оскільки ОСОБА_14 був винен йому таку суму за іншими домовленостями. Таким чином він повернув 5 тис.Євро з коштів, отриманих від ОСОБА_35 . При зустрічі ОСОБА_37 особисто передав також оригінали документів. Про ОСОБА_8 вперше почув, коли постало питання повернення коштів і ОСОБА_14 пояснив, кому треба вертати гроші. Лише тоді виявилось, що гроші у ОСОБА_35 брав не ОСОБА_14 , а ОСОБА_8 . В той же час, коли ОСОБА_38 передавав йому гроші, то про обвинуваченого мова не йшла. ОСОБА_8 раніше ніколи не бачив і з ним обставини оформлення документів для сім`ї ОСОБА_35 не обговорював.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснив, що знайомий зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 віддавна, з обома у дружніх стосунках. У 2012 році в розмові зі ОСОБА_8 поскаржився, що не може відкрити візу до Польщі, постійно отримує відмови. ОСОБА_8 дав йому телефон ОСОБА_39 і порадив звернутись до нього. Він скористався порадою і орієнтовно через місяць 16.05.2012 року з допомогою ОСОБА_14 він отримав через консульську установу у м.Львові Польську візу. Згодом ще неодноразово користувався послугами ОСОБА_14 , який допомагав йому також у відкритті Угорської візи у консульській установі в м.Ужгород у грудні 2013 року та у вересні 2015 року.
У 2012 році ОСОБА_9 розповів йому про хворобу брата і проблему з оформленням візи. Тому від порадив звернутись до ОСОБА_14 , оскільки на практиці переконався, що той може допомогти у оформленні таких документів. Він дав ОСОБА_9 контактний телефон ОСОБА_14 . Можливо при цьому посилався на те, що познайомився з ним через ОСОБА_8 . Згодом при спілкуванні з ОСОБА_9 той розповідав, що з ОСОБА_14 обговорювали можливість оформлення нової візи, «карти побуту» у Польщі або паспорта Угорщини. Вирішили оформляти ОСОБА_23 паспорти. Крім того, коли у 2013 році спілкувався з ОСОБА_14 з приводу оформлення для нього візи в Угорщину, то ОСОБА_14 підтверджував, що займається також питанням ОСОБА_9 .
На підтвердження обвинувачення суду подано також такі письмові докази:
Відповідно до копії розписки датованої 01.12.2012 р. ОСОБА_41 підтвердив отримання від ОСОБА_14 коштів у сумі 4900 Євро. У разі невиконання домовленостей про надання послуг, зобов`язувався повернути кошти до червня 2013 року. (а.с.49)
Відповідно до копії розписки датованої 21.02.2012 р. ОСОБА_41 підтвердив отримання від ОСОБА_14 коштів у сумі 3200 Євро і зобов`язувався повернути їх у разі невиконання послуг протягом 6 місяців. (а.с.50 т.2)
Відповідно до копії розписки датованої 26.09.2012 р. ОСОБА_14 підтвердив отримання від ОСОБА_8 коштів у сумі 4500 Євро та зобов`язувався повернути їх у разі невиконання договору до 01.03.2013 року (а.с.51 т.2)
Відповідно до копії розписки датованої 20.11.2012 р. ОСОБА_14 підтвердив отримання від ОСОБА_8 коштів у сумі 4500 Євро та зобов`язувався повернути їх у разі невиконання договору до 01.05.2013 року (а.с.52 т.2)
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 17.05.2018 року поданої на ім`я слідчого, він підтвердив отримання від ОСОБА_14 грошових коштів у сумі 3000 Євро. (а.с.37 т.2)
Відповідно до розписки ОСОБА_5 від 03.10.2017 року від отримав від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1000 Євро. Претензій до ОСОБА_26 немає. (а.с.36 т.2)
Скріншоти переписки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у мережі "Фейсбук" підтверджують наявність наявність майнових претензій потерпілого до ОСОБА_8 стосовно коштів, які не повернуті внаслідок невиконання досягнутих домовленостей щодо оформлення документів. (а.с.1-35 т2)
Відповідно до протоколів пред`явлення особи до впізнання від 27.07.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 за пред`явленими фотографіями опізнали ОСОБА_8 (а.с.66-71 т.2)
Заслухавши пояснення обвинуваченого, свідків, дослідивши докази, що подані у ході судового провадження сторонами кримінального провадження, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, не знайшла свого підтвердження з огляду на таке.
Стаття 91 КПК України передбачає, що серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, заваної кримінальним правопорушенням;, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості…; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; і ін.
При доказуванні обставин, які утворюють подію злочину, належить встановити передбачені нормою кримінального закону діяння, наслідки для матеріального складу та наявність між ними причинного зв`язку. Подія злочину розуміється, як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Перелік таких ознак визначається відповідною нормою кримінального закону, що визнає злочином конкретне суспільно небезпечне діяння. Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення потребує доведення, що кримінально карне діяння вчинене саме обвинуваченим, а також слід встановити форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення тобто у формі умислу чи необережності було вчинено діяння, та які воно мало додаткові ознаки, які залежно від змісту статті КК можуть бути як обов`язковими ознаками складу злочину, так і не мати значення для його кваліфікації. У цьому ж контексті поняттям вини законодавець оперує у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК, регламентуючи зміст мотивувальної частини вироку.
Відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України до загальних засад кримінального провадження належать презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та свобода від самовикриття, зміст яких конкретизовано у статтях 17 та 18 КПК. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст. 17 КПК).
Відповідно до змісту ст.92 КПК обов`язок доказування висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого у даному кримінальному провадженні зроблено не було, попри те, що судом було забезпечено сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках визначеної законом процедури.
Диспозиція ч.2 ст.190 КК України визначає, що злочином є шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.
Аналізуючи диспозицію наведеної статті, слід відзначити, що об`єктом посягання даного злочину є право власності особи на майно.
Шахрайство - це форма заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Даний злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб.
При обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства в обов`язковому порядку слід встановити умисел особи на заволодіння майном в момент його отримання.
За відсутності такого умислу відсутній і склад кримінального правопорушення, а відносини між особами можуть мати характер цивільно-правових.
Проаналізувавши здобуті у ході судового розгляду докази, суд прийшов до висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку не дають підстав визнати наявність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, яке йому ставиться у вину.
Показання потерпілого ОСОБА_5 та допитаних судом свідків не вказують на ту обставину, що ОСОБА_8 вдався до обману з метою заволодіння коштами потерпілого.
В обвинуваченні стверджується, що ОСОБА_8 , діючи з метою реалізації свого умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, переконав ОСОБА_9 в тому, що він, маючи знайомства, допоможе виготовити за винагороду паспорти громадян Угорщини для ОСОБА_5 та членів його сім`ї, а також для ОСОБА_9 .
Водночас, у суді не доведено того факту, що ОСОБА_8 у момент отримання від ОСОБА_9 коштів мав умисел заволодіти ними, керуючись корисливими спонуканнями.
Допитані судом свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_36 , підтвердили той факт, що отримані кошти ОСОБА_8 передав для виконання домовленостей тим особам, які на його думку могли вчинити необхідні дії в інтересах потерпілого.
Підтвердженням цього є також розписки, що подані суду про отримання коштів написані ОСОБА_14 та ОСОБА_42 .
Більше того, пояснення дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_5 не підтверджують і тієї обставини, що саме в результаті впливу на них ОСОБА_8 вони вирішили передали йому кошти. І ОСОБА_5 , і ОСОБА_9 ствердили, що мали усвідомлення того, що ОСОБА_8 не є суб`єктом, який міг гарантувати набуття громадянства іншої держави. Вони усвідомлювали, що ОСОБА_8 у цьому процесі може виконувати лише функції посередника, а також допускали, що дії, які можуть вчинятися для досягнення цього результату не є нормативно врегульованими, оскільки підстав для набуття у них громадянства Угорщини не було.
На користь відсутності умислу обвинуваченого на вчинення шахрайства свідчить і той факт, що частина коштів, які були передані ОСОБА_8 потерпілою стороною, після невдалих спроб сприяння у виготовленні документів була повернута потерпілому.
Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава виправдання особи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшла заява, відбулася, була результатом учиненого особою діяння, але сама по собі не є злочином, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт чи суб`єктивна сторона). На думку суду у даному випадку відсутньою є суб`єктивна сторона та частина конструкції об`єктивної сторони, а тому обвинуваченого слід за пред"явленим обвинуваченням виправдати.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Цивільний позов ОСОБА_43 відповідно до ч.3 ст. 129 КПК слід залишити без розгляду.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 368, 373 ч.1, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 190 КК України та виправдати його.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.
Речові докази договір безвідсоткової позики, розписки та заяви залишити при матеріалах судового провадження.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Суддя