УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 05.08.2019 р. про відмову у задоволенні клопотань від 02.08.2019 р. у кримінальному провадження № 0000742 від 27.05.19 р., -

В С Т А Н О В И В :

У провадження слідчого судді 16.08.2019 р. надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 05.08.2019 р. про відмову у задоволенні клопотань від 02.08.2019 р. у кримінальному провадження № 0000742 від 27.05.19 р.

В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що копію постанови про відмову у задоволенні клопотання щодо здійснення процесуальних дій від 05.08.2019 року отримав засобами поштового зв`язку 12.08.2019 р. Вважає постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання щодо здійснення процесуальних дій необґрунтованою, такою, що суперечить п.3 ч.1 ст.276 КПК України. Крім того, зазначає, що постанова не містить конкретного змісту обставин, не містить жодних відомостей, які обумовлюють мотив прийняття такого рішення. Просить скасувати постанову та зобов`язати слідчого розглянути клопотання від 05.08.2019 р.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав доводи скарги з наведених у ній підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився у зв`язку із службовою зайнятістю. У відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у його відсутність.

Вислухавши доводи скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000742 від 27.05.19 р.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Ч.5 ст. 40 КПК України регламентовано, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого
Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Як вбачається з матеріалів скарги, постановою слідчого першого слідчого відділу Третього управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 05.08.2019 року прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 . Зі змісту клопотання, з яким ОСОБА_3 звернувся до слідчого вбачається, що останній просить оголосити про підозру ОСОБА_5 , допитати ОСОБА_5 в якості підозрюваного, а також звернутися з клопотанням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу та з клопотанням про відсторонення ОСОБА_5 від займаної посади головного лікаря та директора ТМО «Психіатрія».

В той же час, повідомлення особі про підозру в силу Глави 20, 21 КПК України є процесуальною дією та не відноситься до слідчих (розшукових дій), негласних слідчих (розшукових) дій, а тому постанова про відмову у задоволенні такого клопотання не може бути оскаржена до слідчого судді, в зв`язку з чим слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо скасування такого рішення слідчого.

При цьому, інші вимоги клопотання про проведення допиту ОСОБА_5 та обрання останньому запобіжного заходу є похідними від основної вимоги вчинити процесуальну дію повідомити про підозру, а отже відмова у задоволенні клопотання в цій частині також не може бути предметом самостійного оскарження в цьому випадку до слідчого судді в порядку ч.1 ст.303 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_3 звертається до слідчого судді із скаргою на рішення слідчого, яка не підлягає вирішенню в порядку ст.303 КПК України, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 9, 26, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 05.08.2019 про відмову у задоволенні клопотань від 02.08.2019 у кримінальному провадження № 0000742 від 27.05.19р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя