Справа № 720/505/20
Провадження № 1-кс/720/76/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Новоселиця

Слідчий суддя Новоселицького районного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника власника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 26 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 305 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області звернувся до суду із клопотанням погоджене з прокурором, в якому просить накласти арешт на вантажний сідловий тягач-Е марки «DAF» моделі «FTXF105-410» номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки «SCHIMITZ» моделі «SCB-S3B» номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», та шість коробок із лікарськими засобами марки «TAKUDEX», які були вилучені в ході огляду місця події 25 березня 2020 року на території митного поста «Мамалига» з вказаного транспортного засобу.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 25 березня 2020 року в ході митного оформлення на території митного поста «Мамалига» з`ясовано, що даний транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_6 незаконно перевозив по території України шість коробок із лікарськими засобами марки «TAKUDEX», які є речовими доказами у справі, а тому їх збереження має суттєве значення для досудового розслідування та виявлення осіб причетних до злочину.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене слідчим клопотання.

Представник власника транспортних засобів заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» за договором здійснювало перевезення медичних препаратів із Німеччини в Молдову транзитом через Україну. Власником медикаментів є німецька компанія «Байер». Представникам ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» невідомо зміст транспортованого товару, який був опечений митницею у транспортному засобі. Власником медичних препаратів через водія було передано перелік товарів для митниць країн, через які проводився транзит, в тому числі препарат «TAKUDEX». Вказані документи були надані представникам митниці в пункті пропуску «Ягодин» на територію України. Будь-яких претензій з боку митних служб до перевізника не було висловлено та транспортному засобу був наданий дозвіл на транзит через України. Претензії митниці до перевізника при виїзді з території України в Молдову як країну, яка має отримати товар, вважає безпідставними, оскільки за зміст товару відповідає власник, а не перевізник, який діяв за міжнародним договором перевезення товару з власником.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, прихожу до висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в поданому до суду клопотанні слідчий вказує, що шість коробок із лікарськими засобами марки «TAKUDEX», із вмістом діючої речовини «Трамадол», які були вилучені в ході огляду місця події 25 березня 2020 року на території митного поста «Мамалига» з вантажного сідлового тягача-Е марки «DAF» моделі «FTXF105-410» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу марки «SCHIMITZ» моделі «SCB-S3B» номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», є предметом злочину, який розслідується в межах кримінального провадження № 0000101 від 26 березня 2020 року за ст. 305 ч.1 КК України, а тому є речовими доказами у справі.

В ході розгляду клопотання слідчий надав постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення на ст. 320 ч.1 КК України.

За змістом положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Одночасно, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Одночасно, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правові підстави для арешту шести коробок із медичними засобами марки «TAKUDEX», які є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР. А тому, з метою забезпечення запобігання можливості розпоряджання, відчуження майна та збереження речових доказів, є достатні підстави для накладення арешту на вилучені медичні засоби.

В частині накладання арешту на вантажний сідловий тягач-Е марки «DAF» моделі «FTXF105-410» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки «SCHIMITZ» моделі «SCB-S3B» номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Згідно рішенням Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації" та від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Таким чином, вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Розглядаючи клопотання про накладання арешту на майно, в порядку статей 170 173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту або відмови у задоволенні клопотання про арешт.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як з`ясовано в ході судового розгляду, ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» за договором здійснювало перевезення медичних препаратів із Німеччини в Молдову транзитом через Україну. Власником медикаментів є німецька компанія «Байер».

Транспортний засіб заїхав на територію України в пункті пропуску «Ягодин». Водієм транспортного засобу, який належить ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» були надані представникам митниці документи на медичні препарати, в тому числі «TAKUDEX».

Працівниками митниці був наданий дозвіл для транзиту через територію України водію автомобіля, який прямував в напрямок митного поста «Мамалига», де був затриманий слідчим в ході огляді місця події 25 березня 2020 року за повідомленням працівників митниці № 10 від 25 березня 2020 року.

Того ж числа за даним фактом були внесенні до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за ст. 305 ч. 1 КК України, які були перекваліфіковані на ст. 320 ч. 1 КК України.

Постановою слідчого від 26 березня 2020 року транспортні засоби були визнані речовими доказами.

Однак, вказана постанова слідчого не містить жодного обґрунтування на підставі яких саме критеріїв статті 98 Кримінального процесуального кодексу України дані транспортні засоби є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У клопотанні слідчого про арешт майна також жодним чином не наведено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучені транспортні засоби, а лише формально зазначено про їх наявність.

Слідчим суддею враховується, що власник затриманих транспортних засобів не є власником товару, в тому числі препарату «TAKUDEX», а лише за договором перевозив товар транзитом через територію України.

При цьому, на пункті пропуску «Ягодин» працівниками митниці був наданий дозвіл автомобілю для транзиту та в`їзд на територію України.

Суд зобов`язаний проаналізувати обставини справи та навести на користь арешту майна конкретні підстави, підкріплені доказами.

В той же час, слідчим та прокурором не надано доказів обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та можливість використання затриманих транспортних засобів як доказу у кримінальному провадженні, можливість застосування їх конфіскації, а тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту майна.

Із урахуванням наведеного, а також того, що транспортні засоби використовуються власником у господарській діяльності, обмеження права власності не є співрозмірним завданням даного кримінального провадження та може призвести до істотних негативних наслідків та безпідставного порушення права власності, у їх арешті слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на шість коробок із лікарськими засобами марки «TAKUDEX», які були вилучені в ході огляду місця події 25 березня 2020 року на території митного поста «Мамалига» з вантажного сідлового тягача-Е марки «DAF» моделі «FTXF105-410» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу марки «SCHIMITZ» моделі «SCB-S3B» номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» із забороною їх відчуження, розпорядження та користування.
У накладенні арешту на вантажний сідловий тягач-Е марки «DAF» моделі «FTXF105-410» номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки «SCHIMITZ» моделі «SCB-S3B» номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1