Ухвала
27 травня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-2463ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2020 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502,

в с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на судове рішення, постановлене щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК України.

За змістом ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 414 КПКУкраїни встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, поставивши питання про скасування судового рішення, не навів відповідних обґрунтувань для цього з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 374, 404, 412-413, 419, 440 КПК України в їх взаємозв`язку, тобто не послався на допущення судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженого судового рішення на підставах, передбачених ст. 438 КПК України.

При цьому з оскаржуваного судового рішення вбачається, що питання застосування до ОСОБА_4 положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII у судах першої та апеляційної інстанції не порушувалось та не вирішувалось, у зв`язку із чим Верховний Суд відповідно до повноважень позбавлений можливості давати оцінку наявності чи відсутності підстав для застосування вказаних положень закону в межах даного касаційного провадження, а інших доводів стосовно незаконності судового рішення щодо ОСОБА_4 у касаційній скарзі не наведено.

Наявність указаних недоліків та відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК України, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Керуючись ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2020 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків скарги протягом 10 днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3