Справа № 161/2399/20 Провадження №11-сс/802/114/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представників власників майна адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна (ЄРДР № 0000059),
В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, зокрема в частині накладення арешту на автомобіль марки ЗАЗ «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі до нього - відмовлено, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000059, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що правові підстави для накладення арешту на автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі до нього відсутні, оскільки лише одна постанова слідчого та формальне посилання, що вказані речі визнані речовими доказами у межах даного провадження не є безумовною підставою для його арешту.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді, в частині відмови в накладенні арешту на автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключів до нього, незаконною. Посилається на те, що вказані речі постановою слідчого визнані речовими доказаи, оскільки є предметом, засобами та знаряддям вчинення злочину. Просить ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на автомобіль марки ЗАЗ «Lanos», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі до нього - скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно в цій частині.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу і просив її задовольнити, власника майна, адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили доводи апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Так, слідчий старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого з клопотанням про накладення арешту на майно, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000059 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, незважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову органу досудового розслідування про визнання вказаного у клопотанні автомобіля марки ЗАЗ «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі до нього, як вважає апеляційний суд, прокурором під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування є передчасним, належним чином необґрунтованим та немотивованим, винесеним без належного врахування обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а відтак слідчим суддею при задоволенні клопотання не дотримано вимог ст. 173 КПК України.
Крім того, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких стороною обвинувачення вноситься клопотання про накладення арешту, та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як вбачається з наданих матеріалів, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000059 від 12.02.2020 проводиться, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.
Матеріалами клопотання не доведено, яким чином вилучений (автомобіль, свідоцтва про реєстрацію та ключі до нього) можуть слугувати доказами в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК Україн.

З доводами, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт вищевказаного майна.

З огляду на це, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року, в частині відмови в накладенні арешту на майно, а саме, автомобіля марки ЗАЗ «Lanos» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів до нього, без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: