Дата документу 16.04.2020 Справа № 330/2659/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/157/20 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/2659/17 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 8 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та фактичного затримання останнього.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 14 жовтня 2017 року, в період з 13 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка раптово виникла на грунті ревнощів маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_9 понад двадцяти ударів руками та ногами по голові, не менш дев`яти ударів в область грудної клітини, не менше трьох ударів в область шиї, не менше двох ударів в праву поперекову область, не менше двадцяти ударів в область кінцівок, яка під час заподіяння ударів падала, лежала на підлозі та не могла чинити будь-якого опору в результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження:
- внутрішньочерпну травму - крововилив під тверду мозкову оболонку справа (близько 100 мл) і зліва (близько 20 мл), крововиливи під м`якими мозковими оболонками полюса лівої лобної частки, ділянка некрозу в корі правої скроневої частки, конвекситальної поверхні правої скроневої і правої тім`яної часток мозку, кров`яниста рідина в шлуночках мозку, множинні синці, садна голови, рана лівої вушної раковини, крововиливи в м`які тканини голови, що ускладнилась набряком, дислокацією головного мозку, внутрішньочерепна травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 ;
- закриту тупу травму живота розрив правої частки печінки, скупчення крові (близько 300 мл) в черевній порожнині, синець передньої черевної стінки, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 не перебуває;
- пошкодження в області грудної клітини, а саме: повні поперечні переломи 3 та 5 ребер зліва по передній паховій лінії, синці передньої поверхні грудної клітини зліва, крововиливи в м`які тканини грудної клітини, які мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я та в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 не перебувають;
- множинні синці та садна шиї, тулуба і кінцівок, крововилив в навколо ниркову клітковину справа, крововилив в м`які тканини правої поперекової області, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 не перебувають.
В період з 21 години 30 хвилин 14 жовтня 2017 року до 02 години 30 хвилин 15 жовтня 2017 року в приміщенні кімнати будинку АДРЕСА_1 , внаслідок внутрішньочерепної травми, яка знайшла вираження крововиливами під тверду та м`яку оболонку мозку в шлуночки мозку та ускладнилась набряком дислокацією головного мозку настала смерть потерпілої ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, та вважає, що він підлягає скасуванню, оскільки він ґрунтується на припущеннях. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які вказували б на спричинення саме ним тілесних ушкоджень потерпілій, від яких вона померла. Суд навіть умисно не вказує у вироку всіх висновків судово-медичної експертизи, а саме не вказано висновки експертизи №486 від 14.12.2017 щодо можливих спробах отримання потерпілою тілесних ушкоджень. Зазначає, що він свою вину визнав частково, оскільки дійсно приблизно п`ять разів ударив долонями рук потерпілу в обличчя, при цьому остання впала і можливо саме при тому падінні вона отримала тілесні ушкодження, які спричинили її смерть, але він не бажав настання таких наслідків. Вважає, що його дії не підпадають під кваліфікацію ч.2 ст.121 КК України. Таким чином, на думку апелянта, суд зробив висновок щодо його винуватості у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілої не на об`єктивних доказах, матеріалах експертиз, показах свідків та інших письмових доказах, а на припущеннях.

На підставі викладеного просить скасувати вирок суду першої інстанції від 05.04.2019 та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався.
Розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду і відповідають вимогам належності та допустимості.
За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково. Зі змісту його пояснень випливало, що він лише наніс декілька ударів потерпілій, однак нанесені удари не могли спричинити смерть останньої. Натомість тілесні ушкодження ОСОБА_9 отримала самостійно, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння, падала на вулиці (коли їхала на велосипеді, при цьому вдарялася об асфальт потилицею) і в будинку (могла вдаритися об піч, стіл чи табурет).

Натомість вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом огляду місця події від 15 жовтня 2017 року (виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками тілесних ушкоджень в будинку АДРЕСА_1 );
- протоколом огляду трупу ОСОБА_9 від 16 жовтня 2017 року (зафіксовано візуальні тілесні ушкодження, які були виявлені та тілі ОСОБА_9 );
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 30 листопада 2017 року ( ОСОБА_8 показав місце скоєння злочину, механізм та кількість спричинених тілесних ушкоджень, а саме, що 14 жовтня 2017 року знаходячись за місцем проживання під час сварки з ОСОБА_9 наніс їй 4-5 ударів долонею руки в область голови від яких вона впала на підлогу);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 30 листопада 2017 року;
- висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 491 від 14 листопада 2017 року (встановлена причина смерті ОСОБА_9 - внутрішньочерепна травма, яка виразилася крововиливами під тверду та м`яку оболонку мозку в шлуночки мозку та ускладнилась набряком дислокацією головного мозку, яка і є безпосередньою причиною смерті. Встановлені інші тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , їх тяжкість і локалізація).

Належність та допустимість перелічених вище доказів не оспорювалась, підстав визнавати їх недопустимими при розгляді провадження судом не було встановлено, оскільки за формою та змістом зазначені вище докази відповідали вимогам процесуального закону.
На відміну від перелічених доказів, інші надані стороною обвинувачення докази речові: мобільний телефон марки «LG», з акумулятором, сім-картою і карткою пам`яті, які були вилучені у ОСОБА_8 ; документ - протокол вилучення вказаного телефону LG», з акумулятором, сім-картою і карткою пам`яті, суд визнав недопустимим навівши мотиви такого рішення.
Суд також надав оцінку показам обвинуваченого.

Вказані докази судом вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення викладені обґрунтовано і вмотивовано, адже кількість тілесних ушкоджень, характер нанесення, їх вид і локалізація, свідчили, що тілесні ушкодження наносилися саме обвинуваченим і саме з прямим умислом.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду на перемет спростування версії обвинуваченого щодо можливого отримання тілесних ушкоджень потерпілою поза межами домоволодіння (падіння з велосипеду) фактично не оспорюються.

Апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений мотивує свої доводи тим, що, на його думку, вирок ухвалено за невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, зі змісту самої скарги фактично випливає, що обвинувачений не погоджується з оцінкою доказів зробленої судом, акцентуючи увагу на висновку експерта №486 від 14 грудня 2017 року, однак апелянт не спростовує об`єктивними даними висновки суду, адже його доводи ґрунтуються на оцінці висновку експерта не в цілому, а лише його вибіркових частин, до того ж без урахування інших доказів в їх сукупності.

Висновки ж суду щодо фактичних обставин ґрунтуються саме на сукупності усіх досліджених доказів.

Згідно з ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду; у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Зазначений апелянтом висновок експерта був предметом дослідження судом першої інстанції.

Дійсно у ньому вказано, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли виникнути від численних ударів руками, за обставин зазначених під час слідчого експерименту ОСОБА_8 , не виключена імовірність виникнення деяких з ушкоджень при падінні і ударі о тупий предмет. Тобто у висновку прямо не зазначалося, що тілесне ушкодження яке спричинило смерть ОСОБА_9 було нанесено саме ОСОБА_8 .

Однак, зазначені висновки експерта хоча прямо і не вказують на вину обвинуваченого однак і не спростовують встановлені судом обставини. З цього висновку випливає, що лише деякі, а не усі, тілесні ушкодження могли виникнути при падінні. Крім того, у цьому ж висновку експерта зазначається, що у ОСОБА_9 було виявлено більше ушкоджень ніж пояснював ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_16 показав, що в його присутності обвинувачений наносив декілька ударів по голові ОСОБА_9 . Також, він чув зі спальні (свідок знаходився в іншій кімнаті) шум, де ОСОБА_8 сварився з ОСОБА_9 .
Згідно з висновком експерта № 491 від 14 листопада 2017 року, внутрішньочерепна травма виникла від множинних травматичних дій тупих предметів (більше 20) з обмеженою травмуючоою поверхнею в область обличчя та скроневу області; встановлені інші тілесні ушкодження (зокрема і тяжкі) які виникли за життя потерпілої незадовго до настання її смерті.
Отже доводи обвинуваченого, що він нібито наніс ОСОБА_9 лише 4-5 ляпасів (а не ударів), які не могли призвести до утворення тяжких тілесних ушкоджень, спростовуються зазначеними доказами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що встановлені обставини свідчили про наявність прямого умислу у обвинуваченого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Доводи ж обвинуваченого на предмет того, що він не бажав настання смерті потерпілої, не спростовує правильність висновків суду, оскільки суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України щодо психологічного ставлення винного до смерті потерпілого, виражається у формі необережності.
Відтак суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування чи зміни, за доводами апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 05 квітня 2019 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4