Справа № 199/3108/20
УХВАЛА
іменем України
15 травня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, одруженої, не маючої на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

якій 13.05.2020 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_3

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 13.05.2020, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 12.05.2020 приблизно о 12 годині 50 хвилини, біля будинку № 494 по вулиці Передовій у місті Дніпро, співробітники екіпажу «Легіон 112» Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в складі заступника командира взводу № 1 роти №1 батальйону №3 лейтенанта поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та поліцейського взводу № 2 роти №1 батальйону №3 старшого сержанта поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які згідно з розстановкою сил та засобів батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції перебували в наряді і виконували службові обов`язки з охорони громадського порядку на території міста Дніпро, в період часу з 08 години 00 хвилин 12.05.2020 до 20 години 00 хвилин 12.05.2019, за порушення Правил дорожнього руху на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліції» зупинили мопед марки «VIPER», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та висунули водієві ОСОБА_9 законну вимогу щодо пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яку ОСОБА_9 виконувати відмовився. Далі, з метою припинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, працівник поліції ОСОБА_8 , відповідно до ст.ст. 260-263 КУпАП, повідомив водія ОСОБА_9 про його адміністративне затримання, висунувши вимогу прослідувати до службового автомобілю для доставлення до територіального відділення поліції.

ОСОБА_9 , який усвідомлював, що буде притягнений до адміністративної відповідальності, почав себе поводити зухвало, чим привернув увагу своєї матері ОСОБА_4 , яка знаходилася на подвір`ї будинку за вищевказаною адресою.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових повноважень ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень під час виконання ним своїх службових обов`язків, ОСОБА_4 підійшла до працівників поліції, та перебуваючи у безпосередній близькості до працівника поліції ОСОБА_8 , побачила, що на землі лежить засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії «ТЕРЕН-4М», який підняла та застосувала його в обличчя поліцейського ОСОБА_8 .

Надалі, поліцейський ОСОБА_8 з метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 застосував до останньої фізичну силу заваливши її на землю. Лежачи на землі ОСОБА_4 ліктем лівої руки нанесла останньому один удар в область обличчя, чим відповідно до висновку спеціаліста №1216 від 13.05.2020 спричинила поліцейському ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани на слизовій оболонці ліворуч, перелому коронкової частини 4-го зуба на нижній щелепі ліворуч, хімічного опіку кон`юктиви обох очей 1-гоступеню, внутрішньо-шкіряних крововиливів на шиї, саден на верхніх кінцівках, синця на правій нижній кінцівці, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), чи удару об такий (такі), а також від хімічної дії встановленої речовини. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання та обрати підозрюваній ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрювана ОСОБА_4 та її захисник просили не застосовувати до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчому судді пояснили, що ОСОБА_4 провину визнає, жодним чином досудовому розслідуванню кримінального провадження не перешкоджатиме, раніше не судима, має позитивну характеристику за місцем мешкання. Також наголосили на тому, що слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_4 , приходжу до наступних висновків.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №000725 від 12.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, зафіксовано, що 12.05.2020 приблизно о 12 год. 50 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно заподіяла працівникові правоохоронного органу ОСОБА_8 у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків легкі тілесні ушкодження.

13.05.2020 року ОСОБА_10 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:

- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;

- чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;

- чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК України приводить слідчого суддю до висновку, що на вказаному етапі досудового розслідування суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Отже на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Тримання під вартою відповідно до статті 5 § 1 (с) має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, §§ 55-56).

Постанова про тримання під вартою повинна містити конкретні підстави і встановлювати точну тривалість такого заходу (Meloni проти Швейцарії, § 53).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Як роз`яснив, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»); ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Факти та інформація з приводу наявності обґрунтованої підозри, встановлені на підставі наступних доказів: витягу з ЄРДР; протоколів огляду місця події від 12.05.2020 за участі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ; протоколу огляду диску та відеозаписів, які на ньому зображені від 12.05.2020; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 , від 12.05.2020 року; протоколу перегляду відеозапису за участі потерпілого ОСОБА_8 від 12.05.2020; протоколу допиту свідка працівника УПП у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 12.05.2020; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , від 12.05.2020; протоколу перегляду відеозапису за участі ОСОБА_9 , від 12.05.2020; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , від 12.05.2020; протоколу перегляду відеозапису за участі ОСОБА_11 від 12.05.2020; протоколу затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.05.2020; повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.05.2020, відеозаписами, поясненнями, наданими слідчому судді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оцінивши в сукупності всі наведені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, враховуючи, що відомості внесено до ЄРДР за ч.2 ст.345 КК України, буде співмірним, відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, відповідає особі підозрюваної ОСОБА_4 та тяжкості висунутої їй підозри і зможе забезпечити належне виконання нею процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.110,131,132,176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194, ст.ст.195, 196, 197, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у кримінальному провадженні № 000725 від 12.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 09.07.2020 включно.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прибувати за кожною вимогою до слідчого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, прокурора або суду.

Заборонити підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово на строк до 09.07.2020 включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

15.05.2020