ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 699/232/19
провадження № 1-кп/691/140/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стеблів Корсунь Шевченківського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення, направлене на заволодіння чужим майном (крадіжка).

Так він, 31.08.2018, близько 14 год. 30 хв. перебуваючи на території Корсунь-Шевченківської центральної районної лікарні, яка знаходиться за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 120 у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, таємно, шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, викрав велосипед марки «Україна», вартістю 766 грн. 67 коп., який належить ОСОБА_6 , чим спричинив останній збитків на вказану суму.

Він же, 25.11.2018, у невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи в домоволодінні, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Україна», вартістю 433,33 гривень, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Також ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, у ніч з 01.12.2018 на 02.12.2018, у невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , розпиваючи з останнім спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, кулаком правої руки наніс удар в область обличчя ОСОБА_7 , від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_5 руками та ногами наніс ще декілька ударів у різні частини тулуба потерпілого. Після цього ОСОБА_5 взяв сокиру, яка знаходилася в кухні та, підійшовши до ОСОБА_7 , наніс декілька ударів обухом сокири по тулубу останнього, чим спричинив ОСОБА_7 , згідно висновку судово - медичної експертизи від 25.02.2019 № 05-11-02/176/1, тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітки у вигляді переломів обох лопаток, переломів остистих відростків грудного відділу хребта, переломів 5-10 ребер приблизно по правій лопатковій лінії та переломів 5-11 ребер зліва, приблизно між задньою підпахвиною та лопатковою лініями, розриву парієтальної плеври, розривів обох легень, крововиливів в м`які тканини навколо переломів гематоми задньої поверхні грудної клітки, які супроводжувалися розвитком двобічного гемопневмотораксу, які відносно живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, а в даному випадку спричинили настання смерті; переломи 2-9 ребер зліва приблизно по передній підпахвинній лінії, які відносно живих осіб мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я; перелом кісток зовнішнього носу, забійні рани голови, синець правої вушної раковини, крововилив в м`які тканини голови, крововиливи в м`які тканини ніг, синці обличчя, передньої поверхні грудної клітки, лівої кисті, садна голови і лівого колінного суглобу, які відносно живої особи мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вище вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів.

Смерть ОСОБА_7 настала від гемопневмотораксу, який розвинувся внаслідок тупої травми грудної клітки у вигляді переломів обох лопаток переломів остистих відростків грудного відділу хребта, множинних переломів ребер уламки яких пошкодили паріетальну плевру та праву і ліву легені, про що свідчать наявність на трупі переломів ребер, уламки яких, пошкоджуючи паріетальну плевру, проникають в праву та ліву плевральні порожнини, наявність розривів правої та лівої легені по задній поверхні, наявність в плевральних порожнинах рідкої темно-червоної крові та вільного повітря, вогнищева емфізема та вогнищеві ателектази легень, недокрів`я внутрішніх органів.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнав повністю та пояснив, що він 01.12.2018 зустрів ОСОБА_7 , який запросив його до себе додому в гості. В ході вживання спиртних напоїв, ОСОБА_7 став його словесно ображати і між ними виникла сварка. ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 кулаком в обличчя, від чого останній упав, а потім піднявся та він знову його вдарив і ОСОБА_7 знову впав. Узявши в будинку сокиру, він обухом наніс удари ОСОБА_7 по спині та по нозі, від чого останній, захарчав і більше не піднявся. ОСОБА_5 злякався та пішов до сусідів, щоб викликати працівників швидкої допомоги, однак у сусідньому помешканні йому не відчинили двері, а тому він пішов до м. Корсунь-Шевченківський.

Вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав та просив не брати до уваги покази, надані органами досудового розслідування, оскільки вони відібрані у нього працівниками поліції під тиском. На час затримання, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, розумів, що до нього може бути застосована фізична сила і тому погодився підписати складені працівниками поліції протоколи. Останні дали йому гроші та алкоголь. Із ОСОБА_7 він перебував у дружніх стосунках, останній неодноразово надавав йому у користування свій велосипед, що було й напередодні, коли він зі згоди власника взяв велосипед, який потім тимчасово залишив у знайомого. Щодо велосипеда, який викрали у ОСОБА_6 йому взагалі нічого невідомо, він не був поряд із лікарнею 31.08.2018. Обвинувачений вважає, що у викраденні велосипеда працівники поліції намагаються звинуватити його незаконно.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, вважає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною, із розумінням позбавлення права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, прокурором надано наступні докази:

- покази потерпілої ОСОБА_6 про те, що 31.08.2018 вона разом із дитиною поїхали до лікарні, де вона залишила велосипед, а повернувшись, виявила його відсутність. Стала розпитувати людей, які повідомили, що бачили чоловіка який від`їхав на велосипеді. Повертаючись додому, вона зустріла чоловіка, який вів її велосипед, вона його зупинила та, відібравши велосипед, викликала працівників поліції.;

- покази потерпілого ОСОБА_8 про те, що його нині покійний брат ОСОБА_9 прийшов до нього та сказав що його побили. Через декілька днів йому зателефонували із сільської ради та повідомили, що брат помер, однак як це сталося йому не відомо. Також потерпілий зазначив, що у його брата був велосипед марки Україна, де він зараз знаходиться, йому невідомо. Відвідуючи ОСОБА_7 у лікарні, останній повідомляв, що велосипед забрав ОСОБА_5 і його побив.;

- покази свідка ОСОБА_10 про те, що він знайомий із ОСОБА_5 . Він зустрів останнього влітку 2018 року поряд ставка в центрі міста, який їхав на велосипеді. Свідок нагадав йому про борг, але ОСОБА_5 повідомив, що грошей не має, а тому свідок запропонував взяти у рахунок боргу велосипед. ОСОБА_5 спочатку не погоджувався, але потім віддав. Через 30 хв. свідок під`їхав до магазину, до нього підійшла ОСОБА_6 та повідомила, що велосипед належить їй і викликала працівників поліції. У цей час ОСОБА_5 поряд не було. Свідок вказує, що ОСОБА_6 забрала велосипед саме у нього. У цей час до нього підійшов знайомий на ім`я ОСОБА_11 та хотів купити даний велосипед.

- покази свідка ОСОБА_12 , про те, що в минулому році взимку чи восени, ОСОБА_5 залишив у нього вдома велосипед та сказав, що забере, але не забрав. Згодом, зателефонували працівники поліції і запитали чи залишав ОСОБА_5 велосипед та повідомили, що заберуть його.;

- висновок судово-психіатричної експертизи від 16.01.2019 № 7, згідно якої, на періоди часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих дій та на теперішній час ОСОБА_5 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв і не виявляє. Наявність у підекспертного на вказані періоди часу межової інтелектуальної дефіцитарності (IQ = 73) з помірно вираженими компенсованими емоційно-вольовими розладами нестійкого-збудливого типу та розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, рідкими судомними нападами та транзиторними психотичними переживаннями на висоті абстиненції, враховуючи не психотичний рівень розладів на вказані періоди часу та на теперішній час, незначну глибину та в цілому компенсованість вроджених розумових вад, збереженість продуктивності мислення, компенсованість та помірну вираженість емоційно-вольових порушень, збереженість критичних і прогностичних функцій - не позбавляло на вказані періоди часу та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні. Застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, ОСОБА_5 не потребує.;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2018 від імені ОСОБА_7 про те, що в період часу з 20 по 25.11.2018 за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 із застосуванням фізичної сили, заволодів його особистими речами.;

- протокол огляду місця події із фототаблицею від 25.11.2018 домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 .;

- заява ОСОБА_12 від 25.11.2018 про те, що ОСОБА_5 , 25.11.2018 близько 11 год., залишив у його домоволодінні велосипед марки «Україна», сіро-чорного кольору.;

- протокол огляду предмету із фототаблицею від 27.11.2018, у ході якого, оглянуто велосипед марки «Україна», що належав ОСОБА_7 та постанова про визнання його речовим доказом від 27.11.2018.;

- висновок судово-товарознавчої експертизи від 19.12.2018 № 8/961, згідно якого вартість велосипеда марки «Україна», в період із 20.11.2018 до 25.11.2018, могла становить 433 грн. 33 коп.;

- протокол огляду предмету із фототаблицею від 02.09.2018, у ході якого, оглянуто велосипед марки «Україна», що належав ОСОБА_6 та постанова про визнання його речовим доказом від 02.09.2018.;

- висновок судово-товарознавчої експертизи від 26.11.2018 № 8/898, згідно якого вартість велосипеда марки «Україна» станом на 31.08.2018, могла становити 766 грн. 67 коп.;

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши зібрані у справі докази по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, суд приходить до наступного.

Щодо викрадення велосипеда, належного ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що велосипед йому в рахунок боргу віддав ОСОБА_5 , а він хотів його продати іншій особі.

У той же час, ОСОБА_5 заперечує факт викрадення даного велосипеда та передачу його ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що велосипед вона забрала у іншої особи, а не в ОСОБА_10 .

Таким чином, покази свідка ОСОБА_10 не узгоджуються ні зі свідченнями потерпілої, ні зі свідченнями обвинуваченого. Під час допиту в суді, ОСОБА_10 не зміг чітко назвати особу, якій він хотів продати велосипед. Прокурор також не надав суду доказів про встановлення цієї особи та не клопотав про її допит у суді.

Інші надані прокурором докази, зокрема протокол огляду предмету, постанова про визнання його речовим доказом, висновок судово-товарознавчої експертизи не містять доказового значення про причетність ОСОБА_5 до викрадення велосипеда.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Додатково ця норма закріплена і в ст. 17 КПК України.

А тому суд приходить до висновку, що прокурором не надано належних та безсумнівних доказів того, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку велосипеда, що належить ОСОБА_6 .

Щодо викрадення велосипеда, належного ОСОБА_7 .

У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2018 від імені ОСОБА_7 зазначено про те, що в період часу з 20 по 25.11.2018 за адресою: вул. Хутріська, 55, ОСОБА_5 , із застосуванням фізичної сили, заволодів його особистими речами.

У даній заяві відсутні відомості про викрадення велосипеда, а лише вказано про якесь ймовірне майно.

ОСОБА_7 є мертвим, а тому допитати його в суді не є можливим.

Прокурор не надавав суду протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 в ході досудового розслідування, та не клопотав перед судом про прийняття його в якості доказу, а тому покази потерпілого, дані ним за життя, суду не відомі.

Обвинувачений ОСОБА_5 повідомляє про те, що ОСОБА_7 добровільно дав йому велосипед.

Уваги заслуговує і сам зміст заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2018, де зазначено, що ОСОБА_5 незаконно заволодів майном у період із 20 по 25.11.2018. Таке викладення періоду вчинення злочину (протягом 5 днів), на переконання суду, узгоджується з показами обвинуваченого ОСОБА_5 , та може свідчити про те, що ОСОБА_7 був у довгостроковою алкогольному запої та навіть не пам`ятає коли зник велосипед, а тому може не пам`ятати чи він добровільно давав велосипед ОСОБА_5 , чи останній його забрав.

Викладені факти також викликають у суду обґрунтовані сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_5 ознак крадіжки та мають тлумачитися на користь обвинуваченого у відповідності до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

До того ж, ОСОБА_7 повідомляв про насильницьке заволодіння його майном, що не є кваліфікуючою ознакою крадіжки.

Покази свідка ОСОБА_12 лише свідчать про те, що ОСОБА_5 тимчасово залишив йому велосипед, що останній і не заперечує, однак ці покази не підтверджують факту викрадення.

Інші надані прокурором докази, зокрема протокол огляду місця події, протокол огляду предмету, постанова про визнання його речовим доказом, висновок судово-товарознавчої експертизи не містять доказового значення про причетність ОСОБА_5 до викрадення велосипеда.

А тому суд приходить до висновку, що прокурором не надано належних та безсумнівних доказів того, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку велосипеда, що належить ОСОБА_7 .

Крім вище викладеного, суд також враховує і те, що обвинувачений визнає свою вину у вчиненні більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, дає послідовні покази з приводу інкримінованих подій і навіть відмовився досліджувати докази за даним обвинуваченням. Однак він категорично заперечує вчинення менш тяжкого злочину, за яким до того ж відсутні матеріальні збитки та покарання може бути поглинено більш суворим покаранням. Такі обставини додатково посилюють сумніви суду в причетності ОСОБА_5 до вчинення крадіжок.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ході судового розгляду, прокурор висунуте обвинувачення не змінював.

Суд враховує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім цього, в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_5 є раніше судимим.

Із таким твердженням суд не погоджується.

Так, згідно наданої прокурором вимоги про судимість, ОСОБА_5 був засуджений 19.06.2012 до 4 років позбавлення волі та звільнений 05.06.2014 на підставі ЗУ «Про амністію», а тому, відповідно до ст. 88 КК України, є не судимим. 11.05.2017 ОСОБА_5 засуджений до 8 років позбавлення волі, однак вирок скасовано 20.07.2017 та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Доказів про подальше засудження прокурором не надано. А тому ОСОБА_5 слід вважати не судимим.

Таким чином, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що прокурор довів у суді, що в діях ОСОБА_5 , наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, що він, у ніч з 01.12.2018 на 02.12.2018, у невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , розпиваючи з останнім спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно, кулаком правої руки наніс удар в область обличчя ОСОБА_7 , від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_5 руками та ногами наніс ще декілька ударів у різні частини тулуба потерпілого. Після цього ОСОБА_5 взяв сокиру, яка знаходилася в кухні та, підійшовши до ОСОБА_7 , наніс декілька ударів обухом сокири по тулубу останнього, чим спричинив ОСОБА_7 , згідно висновку судово - медичної експертизи від 25.02.2019 № 05-11-02/176/1, тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітки у вигляді переломів обох лопаток, переломів остистих відростків грудного відділу хребта, переломів 5-10 ребер приблизно по правій лопатковій лінії та переломів 5-11 ребер зліва, приблизно між задньою підпахвиною та лопатковою лініями, розриву парієтальної плеври, розривів обох легень, крововиливів в м`які тканини навколо переломів гематоми задньої поверхні грудної клітки, які супроводжувалися розвитком двобічного гемопневмотораксу, які відносно живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, а в даному випадку спричинили настання смерті; переломи 2-9 ребер зліва приблизно по передній підпахвинній лінії, які відносно живих осіб мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я; перелом кісток зовнішнього носу, забійні рани голови, синець правої вушної раковини, крововилив в м`які тканини голови, крововиливи в м`які тканини ніг, синці обличчя, передньої поверхні грудної клітки, лівої кисті, садна голови і лівого колінного суглобу, які відносно живої особи мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вище вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів.

Смерть ОСОБА_7 настала від гемопневмотораксу, який розвинувся внаслідок тупої травми грудної клітки у вигляді переломів обох лопаток переломів остистих відростків грудного відділу хребта, множинних переломів ребер уламки яких пошкодили паріетальну плевру та праву і ліву легені, про що свідчать наявність на трупі переломів ребер, уламки яких, пошкоджуючи паріетальну плевру, проникають в праву та ліву плевральні порожнини, наявність розривів правої та лівої легені по задній поверхні, наявність в плевральних порожнинах рідкої темно-червоної крові та вільного повітря, вогнищева емфізема та вогнищеві ателектази легень, недокрів`я внутрішніх органів.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 умисно наніс тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Однак, прокурор не довів, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку велосипеда у ОСОБА_6 та що в нього наявний склад кримінального правопорушення (злочину), за обвинуваченням у крадіжці велосипеда у ОСОБА_7 , а тому його слід визнати невинуватим та виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який є не судимим, негативно характеризується за місцем проживання, схильний до бродяжництва та вчинення бійок, зловживає спиртними напоями, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, та приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченому ОСОБА_5 , з метою його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні: велосипеди слід повернути власнику та спадкоємцям померлого, а інші слід знищити.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати за проведення експертиз по оцінці велосипедів слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-370, 373, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за обвинуваченням у вчиненні крадіжки у ОСОБА_6 та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим та за обвинуваченням у вчиненні крадіжки у ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю у його діях складу даного кримінального правопорушення (злочину).

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 21.01.2020, зарахувавши йому в строк відбування покарання, строк перебування під вартою з 05.12.2018 по 20.01.2020.

До вступу вироку в законну силу, продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , до 24 год. 00 хв. 20.03.2020.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз віднести за рахунок держави.

Речові докази по справі: велосипед марки «Україна», що переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 , слід повернути їй же за належністю звільнивши останню від зобов`язань по зберігальній розписці; велосипед марки «Україна», що належав ОСОБА_7 передати його спадкоємцям; речі в які був одягнений померлий ОСОБА_7 : шкарпетки чорного кольору, труси, штани спортивні зимові синього кольору, штани зимові чорного кольору, кофта спортивного типу зимова синього кольору, кофта спортивного типу блакитного кольору, теніска чоловіча сірого кольору, светр зеленого кольору, кофта чоловіча сірого кольору, жилетка синього кольору, рукавички чорного кольору, зіскреп речовини бурого кольору схожого на кров з підлоги кухні, змив речовини бурого кольору схожого на кров, виявлений на сніговому покриву, зразки волосся з п`яти частин голови трупа ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин з обох рук трупа ОСОБА_7 , 10 слідів папілярних узорів, що зберігаються у кімнаті речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП знищити.

Вирок суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції через Городищенський районний суд, на протязі тридцяти днів, з моменту його проголошення.

Копію вироку суду, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1