ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000335 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 серпня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, з професійно технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок стосовно ОСОБА_6 в частині звільнення останнього, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.135 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін. Під час апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, що характеризують ОСОБА_6 .

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75 КК України ОСОБА_6 від призначеного основного покарання звільнено, та встановлено йому строк випробування 2 роки, зобов`язано обвинуваченого, у відповідності до вимог п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати, на користь держави в особі Вознесенського УК, в сумі 2871 грн. 2 коп. за проведення судової біологічної експертизи.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду в частині призначення покарання незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що судом в повній мірі не враховано, що обвинуваченим скоєно тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, наслідком якого стало настання смерті ОСОБА_9 , та самі обставини злочину, а саме обвинувачений усвідомлюючи, що потерпіла внаслідок сильного алкогольного сп`яніння перебуває в безпорадному стані і не може захиститися від нападу його ж пса, цілком усвідомлював, що на його очах собака фактично позбавляє людину життя, холоднокровно пішов додому відпочивати. Така поведінка обвинуваченого, на думку прокурора, становить підвищену суспільну небезпеку і потребує ізоляції його від суспільства.

Звертає увагу, що судом належним чином не враховано висновок досудової доповіді органу пробації, щодо високої ймовірності вчинення обвинуваченим повторного правопорушення і що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства і окремих осіб.

Зазначає, що визнаючи пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого, судом не враховано, що обвинувачений лише формально визнав свою вину та зізнався під тиском зібраних проти нього очевидних доказів, у показах жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, попри тривалий час з моменту скоєння злочину матеріальну шкоду родині загиблої не відшкодував.

Не погоджується із твердженням суду і щодо усунення обвинуваченим заподіяної шкоди та пояснює, що вчинений ОСОБА_6 злочин у контексті настання невиправних наслідків від злочину у виді смерті особи, апріорі унеможливлює усунення заподіяної шкоди.

Крім того, прокурор зауважує, що активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованим, оскільки воно було не ініціативним, а навпаки після його вчинення обвинувачений переховувався упродовж чотирьох діб.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 18.02.2019 року біля 19 години в м. Вознесенську Миколаївської області на розі вулиць Кузнєчна та Плавнева обвинувачений ОСОБА_6 зустрів свою знайому ОСОБА_9 , з якою вони присіли на лавці біля дитячого майданчика та почали розмовляти. Після закінчення розмови обвинувачений ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_9 провести її додому, на що остання відмовила, і після чого обвинувачений ОСОБА_6 направився до свого фактичного місця проживання в АДРЕСА_2 .

Через деякий час, а саме 18.02.2019 року біля 21 години обвинувачений ОСОБА_6 вирішив вигуляти свою собаку на прізвисько « ОСОБА_10 » породи ротвейлер, чорного окрасу та одягнувши на собаку нашийник з повідцем направився по вул. Чкалова в бік перехрестя вул. Радянської та Бош. На перехресті вул. Бош та Плавнева собака зняла нашийник з повідцем та побігла по вул. Плавнева. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 почув крики та побачив, як його собака почала кусати за ноги а також за голову ОСОБА_9 , яка залишалася на місці їх вечірньої зустрічі. Спроби обвинуваченого ОСОБА_6 відтягнути собаку від ОСОБА_9 у нього виявилися невдалими, і зробити це йому не вдалося, після чого обвинувачений ОСОБА_6 направився до свого фактичного місця помешкання.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на залишення ОСОБА_9 в небезпеці, не вжив заходів для надання допомоги останній, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 перебуває в небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, залишив ОСОБА_9 без допомоги, залишивши її лежати на землі.

Після чого обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи, що він своїми діями поставив ОСОБА_9 в небезпечний для життя стан, що остання явно потребує допомоги, не вжив всіх можливих заходів для надання їй допомоги, хоча міг і повинен був це зробити. Смерть ОСОБА_9 настала від гострої крововтрати внаслідок дефекту /мінус тканина/ м`яких тканин в ділянці волосистої частини голови, багато чисельних ран голови, тулубу, кінцівок, саден та крововиливів в ділянці голови, шиї, тулуба та кінцівок, на що вказує малокров`я внутрішніх органів, ознаки шунтованого кровоточу у нирках, виявлених при судово гістологічному дослідженні нирок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.3 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.135 КК України, є вірною і прокурором не оспорюється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Судом першої інстанції не дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при звільнені ОСОБА_6 від відбування покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно, враховуючи обставину, що пом`якшує покарання, обставин, за відсутності обставин які обтяжують покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі наближене до мінімальних меж, встановлених санкцією ч.3 ст. 135 КК України.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суду першої інстанції не навів мотиви прийнятого ним рішення. У вироку відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання, як це передбачено ч. 1 ст. 75 КК України. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки одні і ті ж самі обставини враховано судом і при призначенні покарання, і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

Між тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки діям обвинуваченого, зокрема тому, що він усвідомлюючи, що потерпіла внаслідок сильного алкогольного сп`яніння перебуває у безпорадному стані і не може захиститися від нападу його ж собаки, тоді, коли на його очах собака фактично позбавляє життя людину, холоднокровно пішов додому відпочивати, не вжив будь яких заходів для надання допомоги потерпілій, не викликав інших осіб для припинення нападу собаки та не викликав медичних працівників для надання медичної допомоги потерпілій.

Судом також не враховано настання тяжких наслідків, а саме те, що бездіяльність обвинуваченого призвела до смерті потерпілої.

Крім того, судом належним чином не враховано висновок досудової доповіді органу пробації, щодо високої ймовірності вчинення обвинуваченим повторного правопорушення і що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства і окремих осіб.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого. Однак, суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, необґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на фактичні обставини вчиненого ним злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, не можна вважати обґрунтованим і таким, що постановлене з дотриманням матеріального та процесуального закону. Оскільки, судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку в порядку ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 серпня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України скасувати, постановити в цій частині новий вирок.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.135 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді