ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1896/18 Номер провадження 11-кп/814/718/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000903 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , що брав участь у даному провадженні, на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, працюючий на посаді адміністратора чергового ТОВ «Скіф секьюріті центр», неодружений, особа з інвалідністю ІІІ групи, на підставі ст. 89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 15820, 01 грн майнової шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

28 серпня 2018 року близько 04 години ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом із потерпілим ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, в ході сварки наніс останньому декілька ударів, після чого обидва вийшли з квартири, де ОСОБА_8 наніс ще кілька ударів ОСОБА_11 .

Далі обидва зайшли у ліфт, де обвинувачений наніс ОСОБА_11 ще декілька ударів, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини голови, крововиливів у м`яку мозкову оболонку, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час отримання, переломи 3-7 ребер зліва по середній та задній підпахвових лініях, які по ступеню тяжкості стосовно живої людини відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Смерть ОСОБА_11 наступила 08 листопада 2018 року в результаті закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які мозкові оболонки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер в результаті закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які мозкові оболонки.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та виправдати ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Зазначає, що показання потерпілої ОСОБА_10 не містять відомостей щодо обставин вчинення злочину, оскільки вона про них знає лише зі слів слідчого. Крім того, захисник стверджує про відсутність належних доказів на обґрунтування цивільного позову потерпілої.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_12 не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки вона не була очевидцем нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а також змінювала свої показання під час допитів у суді першої інстанції.

Звертає увагу, що суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких ОСОБА_12 йому повідомляла, що потерпілий виписався із лікарні.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що обвинувачений весь час перебував у полі її зору і жодних ударів ОСОБА_11 не наносив.

Стверджує, що письмові докази у справі не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Наголошує, що висновки судових експертів суперечать один одному, відрізняються по характеру та кількості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 .

Звертає увагу, що обвинувачений в силу фізичних вад не в змозі завдати таких тілесних ушкоджень потерпілому.

Додає про неможливість посилатися на матеріали слідчого експерименту за участю обвинуваченого.

Вважає, що судом не було дотримано принципу змагальності сторін.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який не підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення вимог захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання. При цьому істотні порушення кримінального процесуального закону можуть мати місце як під час судового розгляду, так і в процесі досудового розслідування.

Відповідно до ст.374 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.15 постанови №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

З об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується: дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.

Як зазначив суд у мотивувальній частині вироку, ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів, що спричинили тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя під час отримання, переломи 3-7 ребер зліва по середній та задній підпахових лініях, які по ступеню тяжкості стосовно живої людини відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

При цьому, в порушення ст. 374 КПК України, місцевий суд не встановив ні спосіб, ні знаряддя злочину, а також кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, ні причини припинення злочинних дій.

В свою чергу не встановлення цих обставин унеможливлює визначити причинно-наслідковий зв`язок між діянням та настанням смерті потерпілого.

Адже суд обмежився лише констатацією того, що ОСОБА_11 помер через два місяці після конфлікту із обвинуваченим від закритої черепно-мозкової травми, не визначивши, внаслідок яких дій обвинуваченого остання утворилась і яким способом вона спричинена, обмежившись лише посиланням на висновки судово-медичних експертиз №930 та №930/1, які вказують на можливість спричинення відповідних тілесних ушкоджень ударами рук чи ніг.

Таким чином, під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Більше того, ці обставини всупереч приписам ст.9 КПК України, не були встановленні і під час досудового розслідування кримінального провадження.

Так, у обвинувальному акті не визначено кількість, характер і локалізацію ударів, спосіб їх нанесення. Водночас зазначено, що тілесні ушкодження, нанесені ОСОБА_8 потерпілому, викликали у нього довготривалий розлад здоров`я смерть же настала в результаті черепно-мозкової травми, причини утворення якої лишилися не встановлені.

Колегія суддів звертає увагу, що чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням способу вчинення злочину, усіх ознак об`єктивної сторони злочину (суспільно небезпечне діяння, суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому смерті), причинний зв`язок між діянням і наслідками) має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи.

Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому.

Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, відсутність чіткого та конкретного викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення свідчить про невідповідність вироку місцевого суду вимогам кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та як такий, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та прокурора.

Отже, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.412, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4