В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000360 за апеляційною скаргою прокурора Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5

на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре Баштанського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

17.11.2010 р. Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнився 05.10.2012 р. умовно-достроково на 09 місяців 14 днів;

17.11.2014 р. Березанським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнився 07.11.2016 р. умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 8 днів;

- 31.05.2019 р. Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2019 року та ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Визначено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання 13 серпня 2019 року.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2019 року ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилається на те, що суд першої інстанції у вироку не навів про наявність у ОСОБА_6 непогашених та незнятих судимостей. На думку апелянта, суд першої інстанції недостатньо врахував суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, його наслідки та дані про особу обвинуваченого.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, до нього раніше двічі застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та інкриміновані злочини він вчинив після ухвалення вироку від 31.05.2019 р., за яким він був засуджений за вчинення 8 епізодів крадіжок. Вважає, що ОСОБА_6 не бажає ставати на шлях виправлення, вчинив злочини з мотивів, породжених антисоціальним способом життя, є суспільно-небезпечною особою. Як вважає апелянт, призначене ОСОБА_6 покарання, яке є мінімальним, за розміром як за вчинений злочин, так і за сукупністю злочинів та вироків, є явно несправедливим через м`якість.

Узагальнений виклад заперечень обвинуваченого ОСОБА_6 на апеляційну скаргу прокурора.

Обвинувачений вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Просить врахувати його щире каяття у чинених злочинах та сімейний стан, а також незадовільний стан його здоров`я.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

04 липня 2019 року в період часу з 09 год до 14 год 15 хв, ОСОБА_6 , діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, потрапив на територію оздоровчого спортивного табору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у с. Коблеве Березанського району Миколаївської області.
Перебуваючи біля будинку № 1, шляхом зламу дужки навісного замка, проник до приміщення кімнати, звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 вартістю 2500 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

04 липня 2019 року, в період часу з 10 год до 15 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, потрапив на територію оздоровчого спортивного табору « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 . Через незачинені вхідні двері ОСОБА_6 проник до приміщення кімнати будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 вартістю 1950 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

10 серпня 2019 року, у період часу з 10 год до 12 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, потрапив на територію бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по АДРЕСА_3 , де через незачинене вікно проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 , та таємно викрав майно ОСОБА_11 вартістю 2930 грн.

13 серпня 2019 року приблизно о 21 год 50 хв, ОСОБА_6 , діючи повторно, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, потрапив на територію бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » по АДРЕСА_5 , де через незачинені вхідні двері проник до приміщення кімнати № 128. Перебуваючи у кімнаті, ОСОБА_6 таємно викрав майно ОСОБА_12 вартістю 900 грн, ОСОБА_13 вартістю 1000 грн, ОСОБА_14 вартістю 4615 грн. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_6 розуміючи, що здійснив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вийшов з кімнати до балкону та перестрибнувши через перила, був помічений працівником поліції, який затримав ОСОБА_6 з викраденим майном.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані:

- за ч. 3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як у закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомлені про апеляційний розгляд належним чином.

Від потерпілої ОСОБА_9 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду у її відсутність. Неявка потерпілих не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд не погоджується з вироком суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримано в повній мірі.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також на обставину, яка помякшує покарання. Зокрема, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 після вчинення злочину одружився та його дружина вагітна. Крім того, врахував молодий вік обвинуваченого, стан його здоров`я (наявність декількох захворювань), що на його утриманні перебуває брат, який є інвалідом 3 групи безстроково і проживає разом з обвинуваченим.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставини, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлені.

За висновком суду першої інстанції, вказані соціальні зв`язки у подальшому можуть позитивно впливати на правослухняну поведінку ОСОБА_6 , а тому для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, визначених законом за вчинення інкримінованих злочинів.

Проте, під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не достатньо врахував, що ОСОБА_6 вчинив декілька крадіжок (три епізоди), та вчинені ним злочини відносяться до тяжких.

Крім того, є слушними доводи апелянта про недостатнє врахування таких даних про особу винного, як наявність у нього декількох судимостей за вчинення аналогічних злочинів, на які відсутнє посилання у вступній частині вироку. Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, які відносяться до тяжких, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що за попередніми вироками від 17.11.2010 р. та від 17.11.2014 р. обвинувачений ОСОБА_6 відбував покарання у місцях позбавлення волі, та двічі був звільнений умовно-достроково. Незважаючи на ці обставини, після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 знову вчиняв аналогічні корисливі злочини.

При призначенні покарання не враховано, що за попереднім вироком від 31.05.2019 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення 8 епізодів крадіжок до покарання у виді позбавлення волі (за ч.3 ст. 185 КК України) і покарання було призначено у мінімальному розмірі.

Проте, через короткий проміжок часу, в період невідбутого покарання за вказаним вироком, ОСОБА_6 знову вчинив аналогічні злочини. Зазначене свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Наявність у ОСОБА_6 дружини, брата-інваліда та хвороб не сприяло його виправленню. Тому посилання ОСОБА_6 на ці дані про його особу безпідставно враховані судом першої інстанції як такі, що слугували підставою для призначення за оскаржуваним вироком покарання за ч.3 ст. 185 КК України у мінімальному розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно, без врахування даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин вчиненого ним злочину, призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоча і передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України, проте за розміром, який визначений у мінімальному розмірі, є явно несправедливим через м`якість.

Що стосується покарання за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, то судом першої інстанції воно призначено правильно, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив закінчений замах на крадіжку, тобто покарання призначено за розміром відповідно до вимог ч. 3 ст. 68 КК України, та в цій частині прокурором не оспорюється.

Таким чином, судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, а також остаточне покарання за сукупністю вироків є також занадто м`яким. За таких обставин, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

При призначені покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими.

Також враховує дані про особу ОСОБА_6 , який хоча за місцем проживання характеризується позитивно, має вагітну дружину та брата-інваліда, має захворювання, але ОСОБА_6 має декілька непогашених судимостей за вчинення аналогічних корисливих злочинів, раніше двічі був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, але знову вчинив аналогічні корисливі злочини. Ці відомості про особу обвинуваченого свідчать про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Також суд враховує обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому злочині, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За такого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_15 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у розмірі, який не є мінімальним.

Окрім того, ОСОБА_16 слід призначити покарання відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, а з урахуванням того, що злочини за оскаржуваним вироком вчинені в період невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточне покарання слід визначити на підставі ч.1 ст. 71 КК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість, з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України у зв`язку із необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532 КПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2019 року, та ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вищезазначений вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3