ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/32/20 Справа № 171/1398/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000542 11 травня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка має повну загальну середню освіту, заміжньої, на утриманні має малолітню дитину 2009 року народження, не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

За вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.
11 травня 2018 року приблизно о 04.00 годині ОСОБА_7 знаходилась в гостях у матері свого співмешканця ОСОБА_9 у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де вони разом вживали спиртні напої.
Під час вживання спиртних напоїв на кухні вищевказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка на побутовому ґрунті, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, узяла зі столу кухонний ніж, яким, тримаючи у лівій руці, нанесла один удар в область живота ОСОБА_9 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення правої здухвинної області без ушкодження внутрішніх органів, яке виникло від дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Вказує, що судом першої інстанції не було в повній мірі взято до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, свою вину визнала частково, шкоду потерпілому не відшкодовувала, що свідчить про відсутність каяття у ОСОБА_7 , також зазначає, що ОСОБА_7 скоїла злочин у стані алкогольного спяніння, та звертає увагу на характеризуючі дані на обвинувачену.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції - скасувати.
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її діяння за ч. 1 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченій покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а тому необгрунтовано призначив їй занадто м`яке покарання, заслуговують на увагу.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Висновок суду про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не грунтується на загальних засадах призначення покарання.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченої і її перевиховання без ізоляції від суспільства.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала частково, характеризується за місцем проживання посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2018 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади», на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, те, що вона раніше не судима, має малолітню дитину, яка на даний час тимчасово проживає з батьком.
Суд також зазначив, що визнав обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , висловлення шкодування щодо вчиненого.
Суд врахував також обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 - вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченою злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки.
При цьому суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 вчинено, відповідно до ст. 12 КК України, тяжкий злочин, який вона скоїла у стані алкогольного спяніння та характеризуючі дані на обвинувачену.
Крім того, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не обгрунтував свого висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, адже характер та ступінь тяжкості зазначеного правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої не давали достатніх підстав для висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченої таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного їй покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала частково, характеризується за місцем проживання посередньо, не працює, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2018 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади», на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має малолітню дитину, яка проживає з батьком.
Обставиною, які пом`якшуює ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд зазначає висловлення шкодування після вчиненого.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, передбаченою п. 13 ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити мінімальне покарання ОСОБА_7 у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження скоєння нею нового злочину. З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченої внаслідок м`якості призначеного покарання та призначення їй покарання без застосування ст. 75 КК України підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4