Справа № 308/5704/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000039, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2020 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України,погоджене прокурором про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий відділу СУ ГУ НП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням у кримінальному провадженні №0000039, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2020 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України,погоджене прокурором про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням до Тячівської місцевої прокуратури надійшли матеріали Управління СБУ в Закарпатській області за фактом незаконного заволодіння 4 земельними ділянками, загальною площею 3,2 га на підставі підроблених рішень Буштинської селищної ради Тячівського району.

Крім цього встановлено, що на підставі завідомо підроблених виписок з рішень Буштинської селищної ради Тячівського району від 28 серпня 2001 року зареєстровано та набуто право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0054 площею 0,79 га ОСОБА_4 , :03:001:0053 площею 0,81 га ОСОБА_5 :03:001:0052 площею 0,81 га ОСОБА_6 , які розташовані на території Буштинської селищної ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, 20 листопада 2018 року вищевказані земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 придбані ОСОБА_8 та об`єднанні у одну земельну ділянку, які присвоєно кадастровий номер :03:001:0057 площею 2,41 га.

Після цього, 04 лютого 2019 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 , ОСОБА_8 було відчужено об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0057 площею 2,41 га на користь ОСОБА_10 , який в свою чергу розділив вищевказану придбану земельну ділянку на дві земельні ділянки, площею 1,2 га за кадастровим номером :03:004:0001 та площею 1,21 га з кадастровим номером :03:004:0002.

Крім цього, вході проведення досудового розслідування встановлено, що рішення, які стали підставою набуття права власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 Буштинською селищною радою взагалі не приймались та не видавались.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу №874 від 22 серпня 2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 де з однієї сторони ОСОБА_11 діючи від імені ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець) на основі предмету договору земельної ділянки, яка розташована на території Буштинської селищної ради у урочищі «Руськополівське» кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0006 площею 0, 7900 га, уклали договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-ІV №039156, який виданий на підставі рішення сесії Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року. Однак рішення на підставі якого виданий Державний акт на право приватної власності на землю Буштинською селищною радою не приймалось взагалі.

Враховуючи викладене, фізичні особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та не встановленні особи відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, являються афілійованими особами пов`язаними з кінцевим власником вищевказаних земельних ділянок ОСОБА_10

16 червня 2020 року земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0006, :03:004:0001, :03:004:0002, :03:001:0057, :03:001:0054, :03:001:0053, :03:001:0052 у кримінальному провадженні визнана речовим доказом на тій підставі, що по своїй суті є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, який був об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0057 перебуває у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0006 перебуває у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0001 перебуває у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0002 перебуває у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна, в тому числі серед іншого, є також і запобігання можливості його перетворення, відчуження.

Кодекс встановлює прямий обов`язок слідчого та прокурора повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

п.1 ч.2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, органом досудового розслідування ставиться клопотання перед слідчим суддею про арешт земельних ділянок з метою забезпечення збереження речового доказу у незмінному правовому статусі, а також не обтяжену заборонами та іпотеками у власності однієї особи.

ч. 11 ст. 170 КПК України чітко встановлює, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Не вжиття заходів щодо організації заборони відчуження утвореної земельної ділянки, призведе до зміни цільового призначення та можливо її продажу, що порушить права осіб, які набудуть право власності на земельну ділянку та перешкодить скасуванню права власності, а в подальшому поверненню земельних ділянок у власність територіальної громади смт. Буштино, Тячівського району.

ст. 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Співставляючи обмеження прав ОСОБА_10 та завдання кримінального провадження, можемо впевнено сказати, що обмежуючи його право розпорядження належним йому майном, орган досудового розслідування жодним чином не намагається впливати на права в частині володіння земельними ділянками.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. ст. 40, 98, 131, 132, 170, 171 КПК України,слідчий просить:

Накласти арешт у вигляді заборони на відчуження, розпорядження, проведення підготовчих та будівельних робіт на земельних ділянках, які є речовим доказом у кримінальному провадженні з кадастровими номерами :03:004:0006, :03:004:0001, :03:004:0002, :03:001:0057, :03:001:0054, :03:001:0053, :03:001:0052 які перебувають у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Слідчий в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду рапорт в якому вказав, що подане клопотання підтримує, та просить таке розглянути без його участі.
Власник майна будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання на його розгляд не зявився, клопотань не подавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З матеріалів клопотання встановлено, слідчим відділом СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадженя №0000039, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2020 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України.

Разом із тим, у органу досудового розслідування виникла об`єктивна необхідність у застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
При цьому слідчий суддя враховує, що згідно доданих до матеріалів клопотання доказів вбачається, що на підставі завідомо підроблених виписок з рішень Буштинської селищної ради Тячівського району від 28 серпня 2001 року зареєстровано та набуто право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0054 площею 0,79 га ОСОБА_4 , :03:001:0053 площею 0,81 га ОСОБА_5 :03:001:0052 площею 0,81 га ОСОБА_6 , які розташовані на території Буштинської селищної ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому, 20 листопада 2018 року вищевказані земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 придбані ОСОБА_8 та об`єднанні у одну земельну ділянку, які присвоєно кадастровий номер :03:001:0057 площею 2,41 га.

Після цього, 04 лютого 2019 року за договором купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 , ОСОБА_8 було відчужено об`єднану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0057 площею 2,41 га на користь ОСОБА_10 , який в свою чергу розділив вищевказану придбану земельну ділянку на дві земельні ділянки, площею 1,2 га за кадастровим номером :03:004:0001 та площею 1,21 га з кадастровим номером :03:004:0002.

Крім цього, вході проведення досудового розслідування встановлено, що рішення, які стали підставою набуття права власності на земельні ділянки за ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 Буштинською селищною радою взагалі не приймались та не видавались.

У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу №874 від 22 серпня 2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 де з однієї сторони ОСОБА_11 діючи від імені ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець) на основі предмету договору земельної ділянки, яка розташована на території Буштинської селищної ради у урочищі «Руськополівське» кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0006 площею 0, 7900 га, уклали договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-ІV №039156, який виданий на підставі рішення сесії Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року. Однак рішення на підставі якого виданий Державний акт на право приватної власності на землю Буштинською селищною радою не приймалось взагалі.

16 червня 2020 року земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0006, :03:004:0001, :03:004:0002, :03:001:0057, :03:001:0054, :03:001:0053, :03:001:0052 у кримінальному провадженні визнана речовим доказом на тій підставі, що по своїй суті є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, який був об`єктом кримінально протиправних дій.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено існування достатності підстав та розумних підозр, які вказують, що майно, а саме земельні ділянки, на які просить накласти арешт слідчий, у даному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, та можливо набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та є доказом вчинення злочину, передбаченого ст. 364 КК України, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Таким чином, земельні ділянки, які вказані в клопотанні слідчого, а саме: :03:004:0006, :03:004:0001, :03:004:0002, :03:001:0057, :03:001:0054, :03:001:0053, :03:001:0052 які перебувають у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), мають всі ознаки предмета злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України щодо них є підтверджені ризики втрати майна в подальшому шляхом відчуження, перетворення.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя вважає доведеним, необхідність накладення арешту на вище зазначені земельні ділянки, враховуючи що право власності на них переоформлялися за невеликий період часу неодноразово, та вказані земельні ділянки обєднувались в одну.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню у вказаній частині.
З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При цьому, з метою забезпечення можливості органам досудового розслідування провести необхідний комплекс розшукових, слідчих та процесуальних дій, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 2 ст. КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту земельних ділянок для власників або володільців осіб, та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та вважає, що заборона розпорядження та відчужування вказаним нерухомим майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх, без позбавлення права користування ними.

Слідчий суддя вважає, що заборона користуватися нерухомим майном може завдати надмірного обмеження прав власників (володільців) майна. Заборона розпорядження та відчуження вказаними майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх.

Крім того, власники або володільці майна мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту одразу ж після зникнення підстав для застосування арешту.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення частково.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000039, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2020 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України,погоджене прокурором про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт у вигляді заборони на відчуження, розпорядження земельними ділянками, які є речовим доказом у кримінальному провадженні з кадастровими номерами :03:004:0006, :03:004:0001, :03:004:0002, :03:001:0057, :03:001:0054, :03:001:0053, :03:001:0052 та перебувають у приватній власності ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1