Справа №573/1306/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/243/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

07 вересня 2018 року до Білопільського районного суду Сумської області звернувся ОСОБА_7 із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області у кримінальній справі №1-20-2004, яким його засуджено за ст. 94, п. «з» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України 1960 року, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 185 КК України 2001 року, на підставі ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі. Свої вимоги ОСОБА_7 мотивував тим, що під час розгляду кримінальної справи не були допитані свідки, які могли б спростувати неправдиві свідчення проти нього та про допит яких буде заявлено у судовому засіданні. У зв`язку з цим, просив відкрити провадження за нововиявленими обставинами, дослідити усі докази, які не досліджувалися та ухвалити новий вирок.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року, відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами.

При постановлені даної ухвали колегія суддів виходила з того, що наведені у заяві ОСОБА_7 підстави перегляду вироку за нововиявленими обставинами фактично зводились до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст.7 КПК України та такими, які не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог кримінально - процесуального законодавства України, неповноти розгляду справи та вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, упередженою, прийнятою з порушенням вимог Конституції України, Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, просив судове рішення скасувати та постановити іншу ухвалу, якою матеріали кримінального провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

У своїх доводах засуджений вказує на те, що всі подані ним заяви, клопотання за нововиявленими обставинами судом не оголошувались, не розглядалися та відповідно не досліджувались, що свідчить про поверхневий розгляд даного кримінального провадження. У зв`язку з чим, вважає дії суду першої інстанції такими, що не відповідають діючому порядку вимог ч.1 ст.8, ч.1 ст. 84 КПК України, а рішення суду таким, що постановлено з порушенням вимог ч.1 ст.7, ст.370, ст. 410 КПК України.

Вказує, що у поданій ним заяві були викладені нововиявлені обставини, які зазначені в п.4 ч.2 ст.459 КПК України, і які є істотними для справи. Крім того зазначає, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження у 2019 році, ним було виявлено багато фактів, істотних порушень, що впливають на справедливе рішення та про які він вказав в залі суду, однак колегією суддів районного суду все зазначене було відхилено.

Також наголошує, що аудіозапис судового засідання Апеляційного суду Сумської області, яким було постановлено вирок відносно нього, відтворити не можливо, у зв`язку з пошкодженням, що на його думку є істотною нововиявленою обставиною в даному провадженні. Вважає, що сам протокол судового засідання не є доказом з огляду на те, що суд не має можливості відкрити та прослухати диск на якому зафіксована фонограма судового засідання, через що не розуміє, на яких підставах колегія суддів районного суду надавала зазначеним ним нововиявленим обставинам оцінку та зазначала, що викладені обставини, вже були відомі судовим інстанціям, учасникам судового процесу, досліджені у сукупності з іншими доказами та їм надана належна оцінка при постановленні вироку відносно нього 28.12.2004 року.

04 лютого 2020 року на адресу суду від засудженого ОСОБА_7 надійшло доповнення до його апеляційної скарги, в якій останній посилаючись на порушення судом першої інстанції протоколу №7 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, також просив скасувати ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 28.11.2019 року у зв`язку з істотними порушеннями кримінально процесуального законодавства України, Конституції України та Європейської конвенції з прав людини, а матеріали справи направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд з моменту відкриття провадження в іншому складу суду.

Крім того, вказував, що суд першої інстанції посилаючись на мотиви відмови, такі як неможливість приведення вироку у відповідність Європейським стандартам істотно порушив баланс між можливістю перегляду судового рішення принципу юридичної визначеності та доступу до правосуддя.

Посилаючись на рішення Європейського суду «Делкур проти Бельгії», зазначав, що суд першої інстанції встановивши в його заяві виключні обставини, які не належать до компетенції суду першої інстанції, зобов`язаний був винести окрему ухвалу по його заяві в частині його посилання на рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України», якою направити подання до апеляційного суду про визначення територіальної підсудності до Верховного Суду для приведення вироку у відповідність до Європейських стандартів за виключними обставинами, однак суд даної правової позиції не дотримався чим порушив його право доступу до правосуддя, що є істотним порушенням ст.6 Конвенції.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був в обов`язковому порядку відповідно до ст. 459 КПК України визнати нововиявленою обставиною, таку як не прийняття суддівської присяги суддею ОСОБА_9 , який входив до складу колегії суддів, які розглядали кримінальне провадження відносно нього, оскільки на його думку відповідно до п.5 ч.2 ст.459 КПК України в термін інші обставини і входить нововиявлена обставина не прийняття суддівської присяги.

Звертає увагу, що суддя ОСОБА_9 приймав присягу 28.04.1990 року, а при новоствореній незалежній державі Україна ні, тому судова колегія апеляційного суду Сумської області не мала права розглядати кримінальну справу за №1-20 від 2004 року і постановляти вирок від 28.12.2004 року, так як це не відповідає ч.1 ст.6 Конвенції, через що вирок суду був постановлений незаконним складом суду, що є істотним порушенням та тягне за собою обов`язковість скасування вироку.

Разом з тим, зазначає, що ухвалами Верховного Суду по деяким кримінальним справам 27.12.2007 року були скасовані вироки суддів, які не склали суддівської присяги при утворенні новоствореної держави України та були визнані незаконними в порушенні вимог п.2 ч.2 ст.412 КПК України.

Наголошує, що суд першої інстанції за наведених ним нововиявлених обставин, а також враховуючи постановлення вироку незаконним складом суду, зобов`язаний був визнати нововиявленими обставинами, а деякі обставини виключними і за результатами розгляду постановити ухвалу про скасування вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року у справі №1-20-2004 ОСОБА_7 засуджено за ст. 94, п. «з» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України 1960 року, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 185 КК України 2001 року та на підставі ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією предметів контрабанди.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 29 березня 2005 року вказаний вирок залишений без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що всі обставини, на які посилається ОСОБА_7 як на нововиявлені, були відомі судовим інстанціям, учасникам судового процесу, досліджені у сукупності з іншими доказами та їм надана належна оцінка при постановленні вироку від 28 грудня 2004 року та фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України. Крім того, висновки Апеляційного суду Сумської області, з якими погодився Верховний Суд України, про винуватість заявника у скоєнні злочинів, за які його засуджено до довічного позбавлення волі, відповідають фактичним обставинам справи та з достатньою повнотою підтверджуються перевіреними під час судового слідства та наведеними у вироку доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зокрема у відповідності до положень ст.ст. 459, 460 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Із змісту зазначеної норми слідує, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.

Тобто, необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Що стосується доводів засудженого про те, що подані ним заяви та клопотання суду першої інстанції не оголошувались, не розглядалися та не досліджувались, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються журналом судового засідання, відповідно до якого всі надані засудженим клопотання були залучені та досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні (а.с.156-158, т.2). Більш того, питання які порушував засуджений у своїх клопотаннях, стосуються процесуальних порушень, які нібито були допущені судом при розгляді кримінальної справи відносно нього та які вже були досліджені Верховним Судом під час перегляду вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року, тому жодним чином не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для перегляду зазначеного вироку за нововиявленими обставинами.

Щодо доводів засудженого, що істотною нововиявленою обставиною є неможливість відтворення аудіозапису судового засідання Апеляційного суду Сумської області, яким було постановлено вирок відносно нього, у зв`язку з пошкодженням то колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали кримінального провадження містять доповідну записку від 02.04.2019 головного спеціаліста з IT ОСОБА_10 , відповідно до якої вбачається, що звукозапис судового засідання був записаний за допомогою пристрою «Тритон», який є технічно застарілим, тому Білопільський районний суд Сумської області не мав можливості відтворення такого типу диску, оскільки відсутнє відповідне обладнання в суді (а.с.161 т.1), що аж ніяк не свідчить про пошкодження даного аудіозапису.

Крім того, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що загалом неможливість відтворення аудіозапису судового засідання не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України, через що доводи засудженого в цій частині є безпідставними.

Посилання засудженого в своїх доводах на рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України» з вимогою направити подання до апеляційного суду про визначення територіальної підсудності до Верховного Суду для приведення вироку у відповідність до Європейських стандартів, вже було предметом дослідження в суді першої інстанції, та крім іншого зазначене не стосується предмету розгляду справи в порядку перегляду вироку за нововиявленими обставинами, як і доводи засудженого про порушення судом першої інстанції ч.3 ст.4, ст.7 Протоколу №7 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Стосовно доводів засудженого ОСОБА_7 про постановлення вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року незаконним складом суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Зокрема, як було встановлено судом першої інстанції, суддею ОСОБА_9 , звільненим на даний час у відставку, присяга була прийнята 28 квітня 1990 року відповідно до Закону України «Про статус суддів в СРСР» від 04 серпня 1989 року №328-І та Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про присягу суддів і народних засідателів судів Української РСР» від 15 грудня 1989 року №8527-ХІ (а.с.149, т.1).

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво» від 12.09.1991 встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції.

Відповідно до п.12 Перехідних положень Конституції України судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони були обрані чи призначені.

Положення статті 10 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992, щодо прийняття присяги поширювалась лише на вперше обраних суддів. Вимоги приведення до повторної присяги суддів, які її прийняли до проголошення незалежності України, вказаний Закон не містить.

Таким чином, суддя ОСОБА_9 був призначений на посаду судді в установленому законом порядку та мав відповідні повноваження на розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_7 у складі колегії суддів Апеляційного суду Сумської області.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені у заяві ОСОБА_7 підстави для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема такій засаді кримінального провадження як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності.

Цей принцип, як на цьому наголошує практика ЄСПЛ (справа «Желтяков проти України», передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

За таких обставин, прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування та направлення до суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року за нововиявленими обставинами, у зв`язку з чим вимоги його апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 28 листопада 2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той же строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4