ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2030/20 Справа № 190/484/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину в період відбуття покарання з випробуванням. За весь час відбування покарання отримав 2 заохочення, згідно характеристики від 23.05.2019 характеризується задовільно, згідно характеристики від 30.04.2020 характеризується добре. При цьому, суд, взявши до уваги ті обставини, що 23.05.2019 комісією ПВК-122 було відмовлено засудженому в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення, дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання й застосувати положення ст. 82 КК України, замінивши невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю судового рішення. Так, засуджений вказує, що суд першої інстанції належним чином не врахував тих обставин, що за весь час відбування покарання він не порушував вимог режиму установи виконання покарань, має два заохочення, стягнень не має, адміністрацією установи характеризується задовільно, приймає активну участь в життєдіяльності колонії. Разом з цим, засуджений вважає необгрунтованим посилання суду на висновок комісії ПВК №122 від 23.05.2019 про те, що він не стає на шлях виправлення, оскільки за 4 місяці відбування покарання в цій колонії адміністрація не могла правильно його охарактеризувати та, відповідно чинного законодавства, робити такі висновки можливо лише після 6 місяців його перебування у цій установі, а тому вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а його клопотання задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно з вимогами ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі та стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.07.2018, яким його засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання призначеного вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.07.2016 до покарання призначеного за цим вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання - 06.07.2017, кінець строку - 06.01.2023.

За час відбування покарання ОСОБА_5 має 2 заохочення, стягнень не має, згідно характеристики від 23.05.2019 характеризується задовільно, згідно характеристики від 30.04.2020 характеризується добре. 23.05.2019 комісією ПВК-122 було відмовлено засудженому в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення є обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу засудженого, його участь в житті установи виконання покарань, наявність лише двох заохочень за досить тривалий час відбування покарання, підстави для застосування щодо нього ст. 82 КК України відсутні.

Вирішуючи питання обґрунтованності доводів апеляційної скарги засудженого, суд виходить також й з того, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується не вперше та наразі відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, тому, на думку колегії суддів, заміна призначеного покарання на більш м`яке не буде сприяти досягненню мети кримінального покарання, зазначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме, виправленню засудженого, а також, запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Отже, беручи до уваги вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не суперечать фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4