Справа № 524/3502/20
Провадження № 1-кс/524/1564/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участі прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Кременчук, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

в матеріалах досудового розслідування внесеного 26 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001780 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді із клопотанням, погодженого прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема, за фактом відкритого заволодіння чужим майном та заволодіння чужим майном шляхом обману.

У клопотанні слідчим зазначається, що 23.05.2020 р. близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи по проспекту Лесі Українки біля будинку 17/11 в м. Кременчуці Полтавської області помітив у руках ОСОБА_6 мобільний телефон Xiaomi Redmi 7A.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито викрав, мобільний телефон Xiaomi Redmi 7A (16 Gb) синього кольору, вартістю 1760 грн. Після вчинення злочину ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1760 грн. 00 коп.

28.05.2020 близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_4 повторно, перебуваючи біля бару «Дракон», який розташований по проспекту Лесі Українки, поблизу зупинки громадського транспорту «Аврора» в місті Кременчуці Полтавської області, помітив громадянина ОСОБА_7 , який стояв біля входу до закладу. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 попрохав у потерпілого мобільний телефон з метою зателефонувати, не збираючись повертати його потерпілому, і потерпілий ОСОБА_7 будучи введеним в оману добровільно передав своє майно ОСОБА_4 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_4 користуючись тим, що мобільний телефон знаходиться у нього, а потерпілий не звертає на нього уваги, з корисливих мотивів, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_7 марки «Xiaomi Redmi Note 5 чорного кольору (32 Gb)», вартістю 2500 грн. 00 коп.

Після вчинення злочину ОСОБА_4 , з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 2500 грн. 00 коп.

10 червня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Слідчий вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень доводиться зібраними та наданими до клопотання органом досудового розслідування наступними доказами:

- речовими доказами: мобільним телефоном Xiaomi Redmi 7A (16 Gb) синього кольору IMEI: НОМЕР_1 , та мобільним телефоном Xiaomi Redmi Note 5 (32 Gb), IMEI: НОМЕР_2 .,

- показаннями свідка ОСОБА_8 , з яких вбачається, що 23 травня 2020 року, близько 21 години, він разом з громадянином ОСОБА_9 йшли в напрямку будинку 17/11 по проспекту Лесі Українки в місті Кременчуці. Там громадянин ОСОБА_4 побачив невідомого чоловіка який стояв тримаючись рукою за дерево та в іншій руці тримав мобільний телефон. ОСОБА_4 підійшов до чоловіка, та вирвав щось у нього з рук, після чого побіг в напрямку зупинки громадського транспорту «Аврора».

- пред`явленням особи ( ОСОБА_4 ) для впізнання по фотознімкам, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , впізнав ОСОБА_4 і вказала на нього як на особу, яка перебувала з ним перед вчиненням злочину;

- пред`явленням особи ( ОСОБА_4 ) для впізнання по фотознімкам, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 , впізнав ОСОБА_4 і вказав на нього як на особу, яка заволоділа його телефоном.,

- висновком експерта Полтавського НДКЦ № 766/Кр .,

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який ніс службу в автопатрулі Т-3.,

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який ніс слцжбу в автопатрулі Т-3.,

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який ніс службу в автопатрулі Т-3.,

- висновком експерта Полтавського НДКЦ № 765/Кр .,

- пред`явленням особи ( ОСОБА_4 ) для впізнання по фотознімкам, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 , впізнав ОСОБА_4 і вказав на нього як на особу, яка заволоділа його телефоном.

Слідчий з посиланням на наявність вказаних у клопотанні перелічених доказів, які за його висновком доводять наявність обґрунтованої підозри щодо скоєння ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, вважав, що наявні ризики в сукупності з обґрунтованою підозрою в силу ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни показів, що в подальшому може унеможливити належним чином провести слідчі дії та надати показання останніми у судовому засіданні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, що є підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та ризиків, які зазначалися у клопотанні. При цьому, не заперечував відсутність фактів про вчинення підозрюваним погроз в адресу потерпілих та свідків, неявок за викликами слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_4 з клопотанням не погодився, просив обрати більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вислухавши думку прокурора та пояснення підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 6 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із наданих суду матеріалів клопотання в рамках кримінального провадження, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше. При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Республіка Польща (заява № 38797 від 03.11.2003р.).

Розглядаючи дане клопотання, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», заява № 26772/95 від 10.04.1994 р. та у справі «Харченко проти України», заява №40107/02 від 10.02.2011 р.).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява № 38717/04 від 14.10.2004 р.).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курт проти Туреччини» (заява від 11.05.1994 р.) тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину та у справі «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 06.01.2005 р.), де вказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування є недостатнім. Також, даним рішенням зазначено, що ризик знищення доказів втрачає свою значимість після їх повного зібрання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час розгляду слідчим суддею клопотання, прокурором та слідчим не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують всі одночасно ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні щодо необхідності та з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 а також обставин, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним в клопотанні, з урахуванням кримінального процесуального законодавства України, Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з урахуванням того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує право особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 цієї Конвенції, і, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу з врахуванням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого і прокурора на те, що підозрюваний буде впливати на свідків та потерпілого, а також на те, що підозрюваний буде ухилятися від явки до органу досудового слідства та суду, є фактично не доведеними, а також, що ними не були наведені у судовому засіданні жодні належні обґрунтовані та переконливі доводи на підтвердження наявності всіх ризиків передбачених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Натомість, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, а звідси посилання слідчого та прокурора на наявність такого ризику, як вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_4 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є прийнятними.

Одночасно, слідчий суддя враховує, що підозрюваний визнає вину у вчиненні злочинів, сприяє органу досудового розслідування в розкритті вчинених злочинів, з`являється самостійно та особисто до слідчого за першою вимогою. При цьому, слідчий суддя констатує і ту обставину, що підозрюваний не ухилявся від явки до суду для розгляду даного клопотання.

Посилання слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні на наявність у підозрюваного судимостей, а також про притягнення до кримінальної відповідальності шляхом направлення до суду обвинувального акту за раніше вчинене кримінальне правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги, як такий ризик, що вказує на можливість вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, однак, такі обставини не є однозначно абсолютними і беззаперечними, виключними підставами для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Також, слідчий суддя, враховує наявність у підозрюваного самостійного житлового приміщення, в якому він проживає без реєстрації, відсутність перебуваня підозрюваного на обліку у лікувально-медичних закладах психіатричного та наркологічного напрямків.

Крім того, слідчий суддя враховує пояснення підозрюваного щодо того, що він має неофіційне місце роботи у фермерському господарстві у с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області, що не було перевірено органом досудового розслідування та не було спростовано прокурором.

Відсутність у підозрюваного сім`ї не свідчить про відсутність певних соціальних зв`язків, оскільки з пояснень ОСОБА_4 постає, що він має у м. Кременчуці рідну сестру, а мати померла незадовго до його звільнення з місця відбуття покарання.

При цьому, негативна характеристика за місцем проживання на підозрюваного оцінюється слідчим суддею критично, оскільки має місце негативне ставлення сусідів до підозрюваного, як до людини, що має неодноразові судимості.

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 193-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в матеріалах досудового розслідування внесеного в матеріалах досудового розслідування внесеного 26 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001780 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, українця, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 , прокурора та суду обов`язково за першою вимогою.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали визначити до 06 серпня 2020 року.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання та контролю органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: