ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/3737/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1806/20 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/818/1806/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-12.10.2018 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 29.10.2019 року звільнений від покарання, -

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Як установив суд, 29 листопада 2019 року, близько 01 години 40 хвилин, у ОСОБА_7 , який проходив поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 , проник на територію вказаного домоволодіння, де скориставшись тим, що його дії ніким помічені не будуть, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи викрав, шляхом зривання, камери відео спостереження, в кількості трьох штук, ТМ «Dahua» HDCVI CAMERA, модель DH-HAC-HFW1200SP білого кольору, бувших у використанні, що належать ОСОБА_8 .
Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово - товарознавчої експертизи №4045/19 від 09.12.2019 року, майнову шкоду на загальну суму 2724 гривень 12 копійок.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме його право на захист, та суворість призначеного покарання. Наголосив, що під час судового розгляду кримінального провадження у нього не було захисника. Також зазначив, що при призначенні покарання суд не взяв до уваги визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та залишив поза увагою наявність у нього батька, матері та бабусі похилого віку, які потребують постійного лікування та його допомоги внаслідок поганого матеріального стану. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити йому із застосуванням положень ст.69 КК України, більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Виходячи із положень ст.404, ч.2 ст.394 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист, внаслідок відсутності у нього в суді першої інстанції захисника, є безпідставними.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, зокрема технічного запису судового засідання від 20 січня 2020 року, обвинуваченому у судовому засіданні було вручено пам`ятку про його процесуальні права, у тому числі мати захисника, про що останній власноруч добровільно підтвердив у відповідній письмовій заяві (а.с.18).

При цьому, будучи у встановленому порядку ознайомлений зі своїми правами, обвинувачений під час судового розгляду у суді першої інстанції заяв про необхідність призначення йому захисника чи бажання мати захисника - не заявляв.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання на підставі ст.69 КК України, безпідставні.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається із матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому суд взяв до уваги, що останній в силу ст.89 КК України не має судимості, трудовою діяльністю не займається, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога а психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що в апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржується.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, активне сприяння розкриттю злочину, є безпідставними, оскільки матеріали провадження таких даних не містять.

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали кримінального провадження, як вірно було зазначено судом першої інстанції, не містять даних на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував чи намагався відшкодувати збитки потерпілому, та враховуючи відсутність докорів сумління і готовності нести кримінальну відповідальність, що виразилося у зверненні до суду із проханням звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком свідчить про нещирість каяття обвинуваченого.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань потерпілого та інших доказів.

Що стосується посилання обвинуваченого про вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, то вони спростовуються власними показаннями в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 про вчинення ним цього злочину із помсти до потерпілого.

З огляду на наведене, при призначенні покарання наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання, унеможливлює застосування положень ст.69 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не має судимості, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, у зв`язку з чим суд призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене у санкції ч.3 ст.185 КК України.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 через місяць після звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування за попереднім вироком, 29 листопада 2019 року знову вчинив умисне корисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, суд, врахувавши ці обставини та дані про його особу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, розмір якого колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Що стосується тверджень обвинуваченого про наявність у нього батька, матері та бабусі похилого віку, які потребують постійного лікування, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставами для пом`якшення покарання.

З огляду на наведене, підстави для зміни чи скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: