Справа №766/8627/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника Херсонського СІЗО: ОСОБА_4

представника лікарської комісії: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановив:
Захисник ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за хворобою. Зазначила, що ОСОБА_7 хворіє на ряд хвороб, які перешкоджають йому відбувати покарання, проте відповідальними особами установи відбування покарання не подаються матеріали про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за хворобою.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник клопотання підтримали та просили задовольнити.

Представник лікарської комісії пояснив, що засуджений ОСОБА_7 хворіє на ВІЛ інфекцію IV клінічна стадія, хронічний гепатит, неактивна фаза. Крім того, має ЗЗТБ легень, наслідки перенесеної нейроінфекції, епісиндром. На даний час стан засудженого задовільний, ефективну терапію він отримує. Разом з цим вказав, що зазначені захворювання не є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання згідно Переліку таких захворювань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572 (далі Перелік).

Прокурор заперечив проти задоволення поданого захисником клопотання, мотивуючи свою позицію відомостями, про які зазначив представник лікарської комісії.

Представник Херсонського СІЗО просив відмовити у задоволенні клопотання захисника з підстав, аналогічних тим, на які послався прокурор.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши наведені в клопотанні доводи, суд вважає, що клопотання захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і це вбачається з наданих суду документів, що засуджений ОСОБА_7 в Херсонському СІЗО відбуває покарання, призначене вироком Первомайського районного суду Миколаївської області від 17.12.2018 року, яким засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Відповідно до наданого суду висновку ЛКК Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні №61 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Херсонській області від 05.06.2020 року, дані якого відповідають наданим у судовому засіданні поясненням представника лікарської комісії, засуджений ОСОБА_7 хворіє на ВІЛ інфекцію IV клінічна стадія, важка імуносупресія (CD4-11 клітин). ЗЗТБ (24.05.2020) легень у вигляді: інтенсивних тіней та пневмофіброзу справа. ДК.5.1. Стан після перенесеної позалікарняної правобічної нижньодольової пневмонії (ІІ-ІІІ 2020 року), фаза розсмоктування та ущільнення. Хронічний гепатит, неактивна фаза. Наслідки перенесеної нейроінфекції. Епісиндром. Відповідно до вимог ст. 84 КК України та роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» №8 від 28.09.73 року, із змінами, звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання.

Наведені вище дані щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_7 не дають підстав для прийняття рішення про звільнення його від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України, оскільки, на думку суду, матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів на підтвердження цього і стороною захисту суду не надано.

Так, згідно вказаного вище висновку ЛКК , стан засудженого ОСОБА_7 є задовільним.

Крім того, при прийнятті рішення за клопотанням захисника, суд враховує пояснення, надані в судовому засіданні представником лікарської комісії, згідно яких такі захворювання, як туберкульоз легень та ВІЛ-інфекція, містяться в Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, але для того, щоб їх визнати такими, що перешкоджають відбувати покарання, ці хвороби мають бути ускладнені наслідками, які зазначені в Переліку. Обстеживши засудженого, комісія лікарів у засудженого ОСОБА_7 таких наслідків не встановила. Натомість, представник лікарської комісії зазначив, що засуджений ОСОБА_7 необхідне лікування отримує, на сьогоднішній день він має лише залишкові зміни після лікування туберкульозу у вигляді інтенсивних тіней та пневмофіброзу справа. Щодо ВІЛ-інфекції, то згідно Переліку, для того, щоб зробити висновок, що ця хвороба перешкоджає засудженому відбувати покарання, абсолютна кількість СД-4 має бути характеризуватися захворюваннями та станами, наведеними у п. 1 розділу 2 Переліку, тоді як таких проявів у засудженого на сьогоднішній день не спостерігається, оскільки показник СД-4 у засудженого ОСОБА_7 складає 11, іншими захворюваннями та станами, зазначеними в Переліку ця хвороба у нього не супроводжується. Також представник лікарської комісії зазначив про те, що згідно проведених досліджень, у засудженого ОСОБА_7 йде ефективна терапія, оскільки вірусне навантаження (кількість вірусів в 1 мл крові) у нього зменшується, а саме: в серпні 2018 року такий показник складав 170 574, тоді як у лютому 2020 року меньше 40.

Отже, достатніх підстав визнати, що хвороби, якими страждає засуджений ОСОБА_7 , перешкоджають йому відбувати покарання, суд не знаходить.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 84 КК України, що кореспондується з роз`ясненнями, які містяться у згаданій вище постанові Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про звільнення особи від подальшого відбування покарання за хворобою, суд враховує також тяжкість і характер вчиненого злочину, особу засудженого, його поведінку під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування в період відбування покарання та інші обставини.

Як свідчать матеріали особової справи, ОСОБА_7 є особою, раніше неодноразово судимою за тяжкі злочини проти власності. покарання за які відбував реально. Проте, це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. В період непогашеної судимості за попередній тяжкий злочини він знову вчинив корисливий умисний тяжкий злочин, покарання за який відбуває на даний час.

Крім того, у характеристиці засудженого вказано, що за час відбування покарання він характеризується посередньо. Порушення режиму відбування покарання не допускає. Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня не порушує. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує, підтримує взаємовідносини із засудженими різної спрямованості. З представниками адміністрації дотримується правомірних взаємовідносин. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку. До майна і предметів, якими користується ставиться дбайливо, використовує їх за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарання. Також виконує роботи із самообслуговування. Участі у суспільно-корисному житті установи та відділення не приймає. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участі у програмі диференційованого виховного впливу не приймає. На профілактичних обліках не перебуває.

З довідки про стягнення та заохочення, що міститься в матеріалах справи, видно, що за весь період відбування покарання до засудженого ОСОБА_7 п`ять разів застосовувались заходи стягнення, які на даний час погашені і не мають юридичного значення, проте характеризують особу засудженого як схильного до порушення режиму відбування покарання. Заходи заохочення не застосовувались.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для задоволення поданого захисником клопотання і приходить до висновку, що у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 537, 539 КПК України, ст. 84 КК України, суд, -

постановив:
У задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: ОСОБА_1