ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8811/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/188/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника особи, щодо майна якої

прийнято процесуальне рішення ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000105 від 05.05.2020 року, за апеляційною скаргою Петриківської сільської ради, в особі сільського голови ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене начальником відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 , та накладено арешт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 05.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України на земельну ділянку площею 10 га, яка знаходиться в межах населеного пункту с.Петриків Тернопільського району, розпорядником якої є Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, а користувачем установа Тернопільської обласної ради Петриківський обласний комунальний дитячий будинок-інтернат, шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, голова Петриківської сільської ради ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд не взяв до уваги нові зміни в законодавстві України щодо розпорядження землями, а саме ст.12, 38, 122 Земельного кодексу України, п.п. 3, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, ст.ст. 4, 28 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень
Просить завернути увагу на помилкове твердження органу досудового розслідування стосовно порушень Петриківською сільською радою вимог ст.149 Земельного кодексу України.

Заперечуючи рішення слідчого судді, вказує, що сторони не були повідомленні про час та місце розгляду клопотань про арешт майна.

Також, зазначає, що слідчим суддею, в порушення вимог ч.4 ст.172 КПК України, не були витребувані та вивчені матеріали кримінального провадження №0000105 від 05.05.2020 року.

Вказує, що судом не наведені в оскаржуваній ухвалі належні підстави для арешту земельної ділянки.

Сторона захисту вважає, що накладення арешту на майно є необґрунтованим, так як жодних ознак, визначених ч.1 ст.98 КПК України, що арештована ділянка має статус речового доказу чи може його набути в оскаржуваній ухвалі не наведено.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; представника Петриківської сільської ради ОСОБА_8 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна; прокурорів, які рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 173 КПК України повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення слідчим, прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотання слідчого і може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.

Ці вимоги закону слідчим суддею, на думку колегії суддів, були виконані у повному обсязі.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що земельна ділянка відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, оскільки є речовим доказом у кримінальному провадженні і обґрунтовано вважається органом досудового розслідування предметом вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Зокрема, слідчий суддя правильно виходив з положень ч.3 ст.170 КПК України, за змістом якої, у випадку передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами провадження підтверджено, що постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 28.05.2020 року земельну ділянку площею 10 га, яка знаходиться в межах населеного пункту с.Петриків Тернопільського району, розпорядником якої є Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, а користувачем - установа, Тернопільської обласної ради Петриківський обласний комунальний дитячий будинок-інтернат визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000105 від 05.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Ці обставини були предмет дослідження судом першої інстанції і висновки слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на спірне майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, є правильними.

Згідно приписів ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

За змістом вказаної правової норми неприбуття сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Тому, розгляд клопотання про арешт майна слідчим суддею без участі представника Петриківської сільської ради не є підставою скасування судового рішення, як про це вказує апелянт в апеляційній скарзі.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

На думку колегії суддів, застосування арешту до спірного майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, у формі заборони на відчуження та розпорядження таким майном, забезпечує справедливий баланс між між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав особи, оспорює таку процесуальну дію.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що слідчим суддею вірно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання слідчого про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.170-173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Петриківської сільської ради, в особі сільського голови ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 , погоджене начальником відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 , про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 05.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України на земельну ділянку площею 10 га, яка знаходиться в межах населеного пункту с.Петриків Тернопільського району, розпорядником якої є Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, а користувачем установа Тернопільської обласної ради Петриківський обласний комунальний дитячий будинок-інтернат, шляхом заборони на відчуження та розпорядження вказаним майном без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.