Єд. унік. № 236/2675/17
Провадження № 1-кп/243/243/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року м. Слов`янськ

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки на теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ймовірність уникнення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відбування покарання, шляхом переховування від правосуддя та ймовірність вчинення ними іншого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, як відносно себе так і відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора як відносно себе так і відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Захисник ОСОБА_9 заперечував з приводу клопотання прокурора відносно обвинувачених.
Захисник ОСОБА_8 , заперечував з приводу клопотання прокурора відносно обвинувачених.
Заслухавши думку учасників судового засідання, з приводу вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так згідно ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Оскільки положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання колегія суддів користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Колегія суддів враховуючи відомості про обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні допитаними свідками, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів також приймає до уваги позиції, думки та доводи, як самих обвинувачених так і їх захисників, як сторони захисту на користь обвинувачених, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, зазначені в поясненнях як обвинувачених так і їх захисників доводи не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність відомостей про вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна; враховуючи вік та стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсутність належних відомостей та підтверджуючих медичних документів, що їх стан здоров`я унеможливлює перебування в установі виконання покарань, відсутність офіційного працевлаштування у обвинувачених, та як наслідок джерела доходів, а також врахувавши ризики,

передбачені ст. 177 КПК України, які були вказані та доведені прокурором під час судового засідання, приходить до переконання про відсутність можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою встановити обставини, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можуть переховуватись від суду, оскільки ризик втечі для них у цьому випадку може бути визнаний, як менш небезпечний, ніж покарання та процедура його відбування у разі визнання їх винними, крім того обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є офіційно не працевлаштованими та раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що в свою чергу є важливою складовою соціального аспекту і суспільного інтересу в цій справі, у зв`язку з чим приймаючи до уваги, що зазначені обставини у своїй сукупності, свідчать про недостатність застосування у відношенні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим вважає доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, оскільки цього вимагають інтереси суспільства.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Колегія суддів зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Колегія суддів також розглянула й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано та належно було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розмір застави відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегією суддів не визначається на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин, у скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинив загибель людини.

13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 331, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 11.12.2019 року по 08.02.2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 11.12.2019 року по 08.02.2020 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий у справі
Суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3