Справа № 344/2769/20
Провадження № 1-кп/344/580/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Моршин Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, проходить військову службу за контрактом на посаді командира 2 взводу роти оперативного призначення на БТР 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.426-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив застосування насильства щодо підлеглих, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочини вчинено за наступних обставин.

Капітан ОСОБА_7 , проходячи військову службу за контрактом на посаді командира роти оперативного призначення стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ст.ст. 11, 49, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, будучи відповідальним по роті оперативного призначення стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , 08.12.2019 близько 19 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні канцелярії даного підрозділу (кімната № НОМЕР_4 ), що знаходиться на 4 поверсі казарменого приміщення № НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), запідозривши підлеглого йому солдата строкової служби ОСОБА_4 , який повернувся до розташування військової частини зі звільнення, у вживанні алкогольних напоїв, прагнучи продемонструвати підлеглому йому військовослужбовцю свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, в порушення закріпленого порядку взаємовідносин між військовослужбовцями, всупереч інтересам служби, з метою приниження особистої гідності підлеглого йому військовослужбовця, наніс один удар долонею лівої руки в область обличчя солдату ОСОБА_4 , від чого останній похитнувся та вдарився потиличною частиною голови до полиці шафи, що стояла за ним, внаслідок чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани в тім`яній ділянці голови зліва та подряпини у виличній ділянці обличчя справа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_7 , проходячи військову службу за контрактом на посаді командира роти оперативного призначення стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, діючи умисно та повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ст.ст. 11, 49, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, будучи відповідальним по роті оперативного призначення стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 , 08.12.2019 близько 19 год. 05 хв., перебуваючи в приміщенні канцелярії даного підрозділу (кімната № НОМЕР_4 ), що знаходиться на 4 поверсі казарменого приміщення № НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ), запідозривши підлеглого йому солдата строкової служби ОСОБА_5 , який повернувся до розташування військової частини зі звільнення, у вживанні алкогольних напоїв, прагнучи продемонструвати підлеглому йому військовослужбовцю свою уявну перевагу над ним та фізичну силу, в порушення закріпленого порядку взаємовідносин між військовослужбовцями, всупереч інтересам служби, з метою приниження особистої гідності підлеглого йому військовослужбовця, тримаючи в правій руці гумову палицю ПГ-М, наніс вказаним спецзасобом солдату ОСОБА_5 три удари в область сідниць, внаслідок чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою з травматичним набряком м`яких тканин та синцем в ділянках сідниць, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

18.02.2020 потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України надано письмову згоду прокурору військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 на укладення ним із підозрюваним ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості.

18 лютого 2020 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 в присутності його захисника ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.426-1 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно відшкодував завдані збитки, при цьому сторони угоди узгодили покарання за ч.4 ст.426-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_7 в дохід держави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вказаних злочинах визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 18 лютого 2020 року просив затвердити. Наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження укладеної угоди, та виключні підстави оскарження вироку розуміє. Вказав, що угоду про визнання винуватості укладено в присутності його захисника ОСОБА_6 . Розкаявся у вчиненому, активно сприяв досудовому розслідуванню. Вказав, що має статус учасника бойових дій.

Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні вказали, що ними надано письмову згоду прокурору ОСОБА_3 на укладення ним із ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості, яку підтримують, просили затвердити дану угоду, визнати винним обвинуваченого, призначивши йому узгоджене сторонами покарання. Зазначили, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та виключні підстави оскарження розуміють.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і повинна бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_7 під час розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується обвинувачений ОСОБА_7 , є обґрунтованим і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.4 ст.426-1 КК України, так як обвинувачений ОСОБА_7 вчинив застосування насильства щодо підлеглих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що ґрунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, проходить військову службу за контрактом на посаді командира 2 взводу роти оперативного призначення на БТР 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 13.01.2017.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданих збитків. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину особою повторно. Також сторонами до обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину віднесено те, що обвинувачений за місцем проживання зарекомендував себе позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність будь-яких претензій морального та матеріального характеру у потерпілих, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та є учасником бойових дій.

За таких обставин, визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе відповідно до ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст.426-1 КК України, та призначити обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_7 в дохід держави.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушення, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід не обирався.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 18 лютого 2020 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 - затвердити.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.426-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_7 в дохід держави.

Речові докази: гумову палицю ПГМ чорного кольору згідно постанови від 30.01.2020 та медичні картки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно постанови від 18.02.2020 - повернути військовій частині НОМЕР_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2020 на майно до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_10