ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1614/20 Справа № 203/1289/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0002096 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Павлівка Генічеського району Херсонської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття; в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, заперечував факт попередньої змови з іншою особою, наполягав на вчиненні злочину самостійно, однак, незважаючи на зазначене, суд при призначенні покарання враховує щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 не здійснив жодних дій на відшкодування завданої потерпілому шкоди.
Таким чином, суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого, що в свою чергу призвело до призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 залишив поза увагою те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та завірив суд, що він стане на шлях виправлення, а тому призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки є безпідставним.
Вважає, що виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції обвинуваченого від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладанням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 12.02.2019 року приблизно об 12.00 годині ОСОБА_8 разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проходячи біля будинку №2, що розташований по вул. Привокзальній у м. Дніпро, побачили раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_9 , який йшов їм назустріч. У цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме - чоловічої сумки чорного кольору, яка знаходилась на плечі потерпілого ОСОБА_9 .. Після чого ОСОБА_8 вступив у попередню змову з невстановленою слідством особою, спрямовану на спільне вчинення відкритого викрадення майна, яке належить ОСОБА_9 , розподіливши між собою ролі співвиконавців.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до потерпілого та, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, 12.02.2019 року приблизно о 12.00 годині, знаходячись у вищезазначеному місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, ОСОБА_8 шляхом ривку вихватив сумку марки «Хіаго», яка знаходилась на плечі потерпілого ОСОБА_9 , вартістю 180 грн, у якій знаходився мобільний телефон марки «Bravis» модель «А503», вартістю 416,67 грн. та навушники марки «Nokia», вартістю 49,33 грн, та з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, прямуючи швидким темпом у бік вул.Привокзальної у м. Дніпро. У цей час невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою пригнічення волі ОСОБА_9 до можливого переслідування ОСОБА_8 , утримував потерпілого при собі рукою, однак, не зважаючи на вказані дії, потерпілий ОСОБА_9 подолав опір невстановленої особи, та побіг вслід за ОСОБА_8 .. Наздогнавши якого на відстані приблизно п`яти метрів від місця заволодіння майном, намагався зупинити рух ОСОБА_8 з метою повернення викраденого майна. У цей час ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, з метою перешкоджання потерпілому повернути останнє, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком в область нижньої щелепи, чим спричинив потерпілому, відповідно до висновку експерта №664е від 01.03.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: садна на підборідді, рани на слизовій поверхні нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки, у результаті чого він впав на землю. Скориставшись втратою уваги потерпілого, ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, місце вчинення злочину з викраденим майном покинули, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 646 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували щодо доводів апеляційної скарги прокурора, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 12 лютого 2019 року він йшов по пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі в бік залізничного вокзалу, де в цей час до нього підійшли ззаду двоє чоловіків, один з них, а саме раніше йому незнайомий ОСОБА_8 зірвав з нього сумку та побіг, а інший чоловік намагався втримати його ззаду за куртку, однак він вирвався та наздогнав ОСОБА_8 , намагаючись повернути належну йому сумку, але ОСОБА_8 наніс йому удар в область голови, внаслідок якого він впав та втратив свідомість.

Такі показання відповідають поясненням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які в судовому засіданні показали, що бачили конфліктну ситуацію між трьома чоловіками, як раніше незнайомий їм ОСОБА_8 разом з іншим невідомим чоловіком підійшли до потерпілого у якого ОСОБА_8 вихопив сумку та побіг, а інша особа намагалась притримати потерпілого, однак той вирвався та наздогнав обвинуваченого, який вдарив його, і він втратив свідомість, після чого вони з колегами наздогнали обвинуваченого та зупинили його, друга людина, яка була з обвинуваченим, побігла в іншу сторону.
Також свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що він вранці 12 лютого 2019 року виходив на пр. Дмитра Яворницького в м. Дніпрі, а йому назустріч бігли двоє чоловіків, та через деякий час він побачив чоловіка, який лежав на асфальті в крові, тому він викликав поліцію та швидку допомогу.
Крім того, причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину разом із іншою особою підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту та додатками до нього фототаблиць від 26 лютого 2019 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував на статисті як двоє невідомих осіб намагалися викрасти його сумку, та як один із чоловіків, якого він наздогнав, наніс йому удар рукою в обличчя, а саме в область нижньої щелепи, внаслідок якого він втратив свідомість (а. м. к. п. 114-119 т. 1).
Вказаний факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 186 КК України, а не ч. 1 ст. 186 КК України також підтверджується заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 12 лютого 2019 року відповідно до якої встановлено, що 12 лютого 2019 року о 12 годині 00 хвилин у ОСОБА_9 двоє невідомих осіб відкрито викрали його майно із застосуванням насильства (а. м. к. п. 11 т. 1).
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що ним було вчинено вищевказаний злочин самостійно без попередньої змови з іншою особою, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки судом були допитані як потерпілий, так і свідки, надана оцінка їх показам, та судом обґрунтовано покладено в основу вироку ці покази як на підтвердження винуватості обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки ці покази не містять суттєвих суперечностей, доповнюють один одного, є узгодженими і підтверджуються показаннями потерпілого та свідків про те, що конфліктна ситуація виникла між трьома чоловіками.
На переконання колегії суддів, з урахуванням зазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними, достовірними, допустимими й достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та захисника в частині невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Стаття 65 КК України передбачає, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, має середню-спеціальну освіту, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро кається у вчиненому, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також врахував обставину, що пом`якшують покарання - щире каяття.
Разом з тим, з вироку суду встановлено, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, оскільки заперечував факт попередньої змови з іншою особою, стверджуючи про вчинення злочину самостійно, однак, при цьому, суд встановлює наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, що не відповідає позиції обвинуваченого ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду.
Згідно із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України № 759/7784/15-к від 22 березня 2018 року та № 166/1065/18 від 18 вересня 2019 року розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Також у матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином вибачитися перед потерпілим та виправити наслідки вчиненого.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось і ставлення ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину та його поведінка після його вчинення, де відповідно до вироку суду, обвинувачений після вчинення злочину намагався втекти з місця злочину, залишивши потерпілого без свідомості.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, що підлягає виключенню із вироку суду у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, змінивши на підставі вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України вирок суду в частині виключення обставини, що пом`якшує покарання, залишивши в решті вказаний вирок без змін, що не є на думку колегії суддів підставою для призначення більш сурового покарання, оскільки судом першої інстанції також було враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та вперше притягується до кримінальної відповідальності, а тому за вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування обвинувального вироку в частині призначеного покарання, про що ставить вимогу в апеляційній скарзі прокурор.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину не є слушними, оскільки вказана обставина не підтверджується матеріалами кримінального провадження та не була встановлена судом першої інстанції, крім того, не є підставою для призначення йому більш м`якого покарання, оскільки більш м`яке покарання не відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, однак повернення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд можливе лише за наявності обставин, передбачених ст. 415 КПК України, перелік яких є вичерпним, а в апеляційній скарзі захисника таких обставин не викладено, у зв`язку з чим, вказана апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити, виключивши посилання на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4