Справа №752/6977/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3231/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм-експедитором в ТОВ «Софія Торг», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 260 000 гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 15.12.2017 року на автомобіль марки «ЗАЗ-Ланос», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , скасовано.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат,-

В С Т А Н О В И Л A:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 09.12.2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ-Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Голосіївський зі сторони площі Голосіївська в напрямку вулиці Маричанська зі швидкістю приблизно 75 км/год, яка перевищувала максимально допустиму 60 км/год, на даному відрізку.
Наближаючись до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з вулицею Стельмаха в м. Києві. ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 8.7.3 підпункт «е», 8.10 та 12.4 ПДР України, керуючи автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, перевищив максимально допустиму швидкість та не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, не зменшив швидкість та не зупинився на червоний сигнал світлофора перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), продовжив рух і як наслідок вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався по регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав середнього ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_13 пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 8.7.3 підпункт «е», 8.10 та 12.4 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Тобто, ОСОБА_7 визнається винним за ч.2 ст.286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та не оспорюючи при цьому доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного основного покарання, а саме: застосувати до ОСОБА_7 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням та із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
Вказує, що суд першої інстанції, істотно порушуючи вимоги кримінального процесуального закону, а саме ст.370 КПК України, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що стосується в даному випадку незастосування вимог ст.ст.50, 74-76 КК України, при наявності для цього підстав, не врахував думку потерпілого та його законного представника, а також не задовольнив клопотання захисника, викладені у дебатах і не звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що призвело до постановлення вироку, який не в повному обсязі є законним.
Що стосується висновків суду про не сприйняття позиції потерпілого та його представника щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, то на думку сторони захисту у даному випадку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, ОСОБА_7 надав матеріальну допомогу потерпілому під час його лікування та продовжує щомісячно із заробітної плати перераховувати йому грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в погодженому між ними розмірі. Обвинувачений та потерпілий примирились між собою.
Позбавлення ОСОБА_7 волі і його знаходження у виправній установі унеможливить перерахування грошових коштів потерпілому у достатньому розмірі та поставить під сумнів можливість виконання вироку в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 260 000 гривень.
Звертає увагу колегії суддів, що місцевий суд не врахував особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину дочку ОСОБА_14 , 2016 року народження.
Крім того, після ухвалення судом вироку, стороні захисту стало відомо, що дружина ОСОБА_7 перебуває в стані вагітності. Тому в порядку ч.4 ст.404 КПК України просить приєднати до матеріалів кримінального провадження довідку ПП «Мрія Медіс» медичної клініки «ВІВА», дослідивши її як доказ характеризуючий особу ОСОБА_7 .
Також зазначає, що в матеріалах справи, в тому числі і в тексті вироку, відсутні будь-які докази чи обґрунтування, які б вказували на неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства. Навпаки на протязі тривалого часу після вчиненого обвинувачений зробив відповідні критичні висновки стосовно своєї поведінки та своїх неправомірних дій.
Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника в обґрунтування поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечує проти її задоволення, та законного представника потерпілого, яка не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
За змістом ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст.414 цього ж Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом І-ї інстанції було дотримано в повній мірі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.
Відповідно до ст.66 КК України суд І-ї інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , його щире каяття у вчиненому та часткове відшкодування з його боку збитків потерпілому.
Обставиною, яка обтяжує покарання, місцевий суд визнав на підставі ст.67 КК України вчинення ОСОБА_7 злочину в стані наркотичного сп`яніння.
Під час призначення покарання суд першої інстанції врахував грубість та суспільну небезпечність злочину, а також його вчинення щодо неповнолітньої особи.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Крім того, як роз`яснив Верховний Суд України в п.20 Постанови Пленуму №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Місцевий суд, дотримуючись положень ст.65 КК України, в повній мірі врахував тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та грубість, а також особу винного, який вчинив кримінальне правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, визнавши цю обставину такою, що обтяжує його покарання в розумінні ст.67 КК України.
Суд І-ї інстанції у вироку досить обґрунтовано навів мотиви неможливості застосування до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням та застосування до нього ст.75 КК України.
На думку колегії суддів, доводи захисника про наявність на утриманні ОСОБА_7 двох малолітніх дітей та часткове відшкодування з його боку матеріальної шкоди потерпілому, в даному конкретному випадку не можуть бути підставами для застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, враховуючи допущення ним грубого порушення Правил дорожнього руху, що виразилось у керуванні водієм транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
За таких обставин, призначене судом І-ї інстанції основне покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним та іншими водіями аналогічних кримінальних правопорушень.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 376, ч. 1 ст. 404, ст.ст.405, 407, ч.2 ст.409, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді:

Справа №752/6977/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3231/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм-експедитором в ТОВ «Софія Торг», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 260 000 гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 15.12.2017 року на автомобіль марки «ЗАЗ-Ланос», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , скасовано.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат,-

В С Т А Н О В И Л A:

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.
Керуючись ст. 376, ч. 1 ст. 404, ст.ст.405, 407, ч.2 ст.409, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду буде оголошено о 15 годині 00 хвилин 9 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: