Зіньківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/127/17
Номер провадження 1-кп/530/2/19

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого, ОСОБА_4 , представника потерпілого захисника адвоката ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області клопотання потерпілого по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 31 січня 2017 року, відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
31.01.2017 року з Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області надійшов для розгляду обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який ухвалою суду від 24.02.2017 року призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

25.04.2017 року Зіньківським районним судом по кримінальній справі 530/127/17 було призначено судово-психологічну експертизу.

25.02.2018 року коли справа знаходилася на експертизі та 23.12.2019 року від потерпілого, ОСОБА_4 та представника потерпілого захисника адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про проведення слідчого експерименту та призначення судової автотехнічної експертизи. В клопотанні зазначено, що 12 травня 2016 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_4 за кермом автомобіля «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по проїзджій частині вулиці Воздвиженська зі сторони м. Гадяч в напрямку центру м. Зіньків. Наближаючись до місця розташування магазину «Кулиничі», зліва направо на його смугу руху раптово виїхав автомобіль «VOLKSWAGEN LT-35», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який грубо порушивши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконавшись у безпечності виконуваного маневру, почав переїзджати проїзну частину зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «PEUGEOT PARTNER».
Не зважаючи, на вжиті заходи водієм автомобіля «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , уникнути зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN LT-35» не вдалося.
Відомості про вчинення кримінального правопорушення за даним фактом були внесені до ЄРДР 12.05.2016 року за №000169 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми - забиття головного мозку середнього ступеня тяжкості, субарахноїдального (під павутинну оболонку мозку) крововиливу шлуночку мозку, забою м`яких тканин лівої скроневої та тім`яної областей, травматичного набряку глибоких м`яких тканин шиї. Вказані тілесні ушкодження кваліфіковано як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Висновком судово-автотехнічної експертизи №436 від 13.12.2016 року підтверджено наявність в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT-35», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , порушень вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Висновком цієї ж експертизи встановлено, що у його діях також мається порушення пункту 12.3 Правил дорожнього рух України, яке знаходиться у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Але він не погоджуюється з вказаним висновком автотехнічної експертизи в частині наявності вини у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди з наступних підстав. По-перше, автотехнічна експертиза була проведена за вихідними даними щодо часу руху автомобіля «VOLKSWAGEN LT-35», отриманими під час проведення слідчого експерименту, який було проведено без участі спеціаліста автотехніка. По-друге, автотехнічна експертиза була проведена в експертній установі, підпорядкованій Міністерству внутрішніх справ України, якому також підпорядкований орган досудового розслідування, який проводив досудове розслідування по даному кримінальному провадженню. Вказана обставина ставить під сумнів об`єктивність висновків експертизи. У зв`язку з цим просить доручити органу досудового розслідування провести слідчий експеримент по даній справі за участю спеціаліста в області автотехнічних досліджень Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора С.М. Бокаріуса, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, 8-а Телефон: +38 E-mail: limise@.hniise. gov.ua з метою встановлення даних, необхідних для призначення та проведення судової автотехнічної експертизи.
На вирішення судової автотехнічної експертизи поставити наступні питання: чи маються в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT-35», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , порушення вимог Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди? Чи мав водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT-35», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак, НОМЕР_1 , під керуванням водія, ОСОБА_4 ? Чи маються в діях водія автомобіля «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , порушення вимог Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди? Чи мав водій автомобіля «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN LT-35», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 ? Хто з водіїв учасників даної дорожньо-транспортної пригоди створив аварійну ситуацію?
Заслухавши потерпілого, ОСОБА_4 , представника потерпілого захисника адвоката ОСОБА_5 , які підтримали дане клопотання, прокурора, який просив відмовити по клопотанню, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , які просили відмовити по клопотанню, оглянувши та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Згіднозі ст. 243 КПК України, експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 КПК України, у разі якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання, сторони кримінального провадження мають право звернутись з клопотанням про проведення експертизи до слідчого судді чи суду.
У відповідності до ч.6 ст. 244 КПК України, слідчий судя, суд задовольняє клопотання, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта.
В судовому засіданні з`ясовано, що додаткових даних стороною захисту з даного питання не представлено.
По даному кримінальному провадженню проведено слідчий експеримент з участю водія - потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 , як водія транспортного засобу ( т.2 а.с.57-65).
По матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 31 січня 2017 року, відносно ОСОБА_6 проведена автотехнічна експертиза № 298 та комплексна автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза (т.2 а.с. 94-99, 132-138) з висновками, яких ознайомлені потерпілий та представник потерпілого, захисник адвокат ОСОБА_5 (т.2 а.с.164). Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів справи клопотань від останніх не надійшло.

У відповідності до ч.1 ст.69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.
За нормою ч.1 ст.101 КПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Згідно ч.4 цієї статті, запитання, які ставляться експертові та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.
Відповідно до ч.1 ст.242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Так частиною другою статті 332 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання сторін кримінального провадження або потерпілого, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.
Статтею 9 ч.6 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначення і проведення експертиз в кримінальному судочинстві регулюється: статтями 69,101-102, 242-243, 245, 332, 356 КПК України, Законом України «Про судову експертизу», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», відомчими Правилами і Інструкціями Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров"я України з питань проведення експертизи, із яких найчастіше застосовується в практичній роботі «Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» від 8.10.1998 року N 53/5.
Відповідно до п.1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються: - за послідовністю проведення - первинні і повторні експертизи; - за об"ємом дослідження: основні і додаткові; - за кількістю експертів: одноособові і комісійні; - за характером знань, що використовуються: однорідні і комплексні.
Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Ноймайстер проти Австрії» (1968) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.
Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідноз ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчі (розшукові) дії, вимоги до них та порядок проведення, викладені в главі 20 КПК України. Зокрема, ч.ч.1,2 ст.223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. До таких дій віднесено допит, пред`явлення особи та речей для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, проведення експертизи тощо (статті 224, 228, 229, 234, 237, 240, 242).
З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України).
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).
У цій ситуації, заявник ( потерпілий) висунувши указане твердження, довести його «поза розумним сумнівом» не зміг.
Зазначене свідчить про право суду з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час судового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
За таких обставин, суд дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи, та інші) свідчать про те, що потерпілим у судовому засіданні, не доведено обставин регламентованих КПК.
Між тим, суд першої інстанції пояснює наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

Європейський Суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством. Суд звертає увагу на те, що з 01.01.2019 року по 23.12.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді ОСОБА_1 надійшло 1207 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2017 року кількість суддів в суді зменшилася з 4 до 2), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування судді, який хворіє, перебуває у відрядженні, знаходиться у відпустці і т.п.), суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду та розглянути у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст.110, 242-244, 350, 369-374, 392-395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
По клопотанню потерпілого, ОСОБА_4 та представника потерпілого захисника адвоката ОСОБА_5 про призначення автотехнічної експертизи - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1