ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1020/19 Номер провадження 11-кп/814/186/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції матеріали кримінального провадження №0003617 від 4.11.2018 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 4.04.2019,-

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
28.01.2010 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією частини майна, звільненого 19.09.2013 по відбуттю строку покарання;
20.01.2017 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн, сплачено 20.01.2017;
10.09.2018 Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ст. 76 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік,
визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання - 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2018 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з 21.12.2018.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 1.11.2018 приблизно з 05.40 год. по 06.24 год., перебуваючи в приміщенні розважально-ігрового закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, скориставшись, що адміністратор ОСОБА_10 спить у зачиненому зсередини службовому відокремленому приміщенні, дістав звідти через вікно ключ, за допомогою якого проник у приміщення розважально-ігрового закладу «Спорт лото» та викрав зі столу 6133 грн. її особистих коштів, чим спричинив останній матеріальну шкоду.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого через м"якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупінстю вироків , до даного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 10.09.2018 та остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений під час досудового розслідування вину не визнавав, визнав свою вину під час судового розгляду лише після дослідження доказів, не сприяв розкриттю злочинів, не відшкодував завдані збитки. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, наданий судом у вересні шанс на виправлення не використав, навпаки майже одразу після вироку знову вчинив злочин проти власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який просив задовольнити, подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги поданої прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення, за який засуджено ОСОБА_7 за обставин встановлених судом, ніким з учасників не оспорюється і підтверджується зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинення злочину під час іспитового строку, завдані збитки не відшкодовані, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, неодружений, не працюючий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за даними акту судово-психіатричного експерта № 40 від 25.01.2019, обвинувачений ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіки у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого вживання декількох наркотичних засобів з елементами установочної поведінки. Однак цей розлад не позбавляв його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння та в даний час. ОСОБА_7 , враховуючи рівень і особливості його розумового розвитку, індивідуально-психологічні особливості, міг правильно сприймати, запам`ятовувати і в подальшому відтворювати події і факти, що мають значення у справі. Під час експертного дослідження обвинувачений ОСОБА_7 виявляв такі характерологічні особливості як легковажність суджень, намагання показати себе з кращого боку, брехливість, егоцентризм, цинічність у висловлюваннях, схвильованість можливим майбутнім покаранням (а.с. 59-66) та відсутність обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Щодо прохання прокурора врахувати те, що обвинувачений під час досудового розслідування вину не визнавав, а визнав лише після дослідження доказів в суді, не сприяв розкриттю злочинів, не відшкодував завдані збитки, раніше судимий, на шлях виправлення не став, корисливий злочин вчинив в період іспитового строку, слід зазначити, що судом це враховано при призначенні покарання.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкції ч. 3 ст. 185 КК України призначено у межах вказаної статті та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 4.04.2019 щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4