ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3612/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3359/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 27 грудня 2019 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Крім того суд, обґрунтовуючи своє рішення, послався на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить скасувати оскаржувану ухвалу та звільнити його з під варти.

Зазначає, що суд розглянув питання продовження строків тримання під вартою, за власною ініціативою, а прокурор при цьому лише усно клопотав про продовження дії запобіжного заходу.

Вказує, що прокурор не довів наявність ризиків, а лише їх перерахував, при цьому не надав жодних доказів.

Також наголошує що заявляв клопотання про відмову від свого захисника, проте суд проігнорував його доводи та відмовив в задоволення його клопотання, внаслідок чого, на думку обвинуваченого, було порушено його право на захист, оскільки захисник не просто повинен брати участь у судовому засіданні, а має надавати ефективну юридичну допомогу.

Крім того, автор апеляції вважає, що кримінальна справа сфабрикована.

Жодних доказів винуватості обвинуваченого в матеріалах справи немає.

Повідомляє, що знаходиться під вартою протягом 4 років 8 місяців.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, а саме за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 258 та ч.1 ст. 263 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, в т.ч. на строк до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, зібраними під час досудового розслідування доказами.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .

При цьому твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення не приймаються колегією суддів, оскільки оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку допустимості доказів чи доведеності пред`явленого обвинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до матеріалів провадження, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відносяться до злочинів проти громадської безпеки. Більш того, вибух у публічному місці, де проводився масовий захід, створив безпосередню загрозу та завдав шкоди здоров`ю великої кількості осіб.

Внаслідок вибуху загинуло чотири особи, а також зазнали різного ступеню тілесних ушкоджень одинадцять осіб.

Такі злочини носять підвищену суспільну небезпеку, оскільки об`єктом злочину є безпека невизначеного кола осіб, а тому такі діяння є загальнонебезпечними та створюють загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом.

Колегія суддів звертає увагу на наявність великої кількості вибухових пристроїв та боєприпасів, які під час досудового розслідування, як вбачається з матеріалів справи, були вилучені з місця проживання обвинуваченого. Зазначене свідчить про можливість продовження злочинної діяльності обвинуваченим, який відмовлявся від співпраці зі слідством, а тому не виключається наявність інших місць зберігання вибухівки та її використання.

Крім того як вбачається зі звукозапису судового засідання від 30 жовтня 2019 року, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 заявляла про погрози з боку обвинувачених в її бік, зокрема з боку ОСОБА_7 ,. Також повідомляла суду, що вона сприймає таку поведінку обвинувачених як тиск на неї.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , також повідомляв суд про те що в судових засіданнях, які відбувались в суді першої інстанції, обвинувачені проявляли агресивну поведінку щодо потерпілих з метою вплинути на їхні показання.

На думку колегії суддів, вказані обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про наявність ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих, свідків, що передбачено п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про порушення права обвинуваченого на захист під час розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання від 30 жовтня 2019 року, в судовому засіданні був присутній адвокат ОСОБА_11 з центру безоплатної допомоги, який був залучений судом першої інстанції за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час судового засідання захисник ОСОБА_11 , займав активну процесуальну позицію, підтримував клопотання свого підзахисного, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначав, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

На думку колегії суддів, поведінка захисника ОСОБА_11 , під час вирішення питання про продовження строків запобіжного заходу, була активною, а отже ОСОБА_7 була забезпечена належна правова допомога.

Жодних суперечностей з приводу продовження запобіжного заходу, між захисником ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого, щодо відсутності неналежної правової допомоги з боку захисника ОСОБА_11 в цілому, неузгодженість правових позицій щодо лінії захисту ОСОБА_7 у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не є предметом апеляційного розгляду, оскільки судом апеляційної інстанції переглядається лише рішення суду щодо продовження строків тримання під вартою, а не справа по суті пред`явленого обвинувачення.

Прокурор під час апеляційного розгляду повідомив, що родина обвинуваченого проживає на території Російської Федерації.

Тому посилання обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків та відсутності судимості, на думку колегії суддів не зменшують вагомість підстав для тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -