Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/94/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Оситняжка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, є батьком малолітньої дитини, учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України вважаться таким, що не має судимостей, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 17 год. 17 хв. 12.02.2020 року по 17 год. 17 хв. 11.04.2020 року з визначенням застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 84 080 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят гривень)
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що в ухвалі слідчого судді відсутні обґрунтування щодо неможливості застосувати більш м`яких запобіжних заходів. З вказаним не погоджується хоча б тому, що домашній арешт не є м`яким запобіжним заходом, а слідчий суддя не врахував вимоги законодавства, які регулюють порядок виконання ухвал слідчого судді про обрання домашнього арешту. Крім того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 є раніше судимим. При цьому, згідно зі ст.89 КК України він не має судимостей. В судовому засіданні не встановлено в повній мірі обставини, що характеризують ОСОБА_7 . При цьому, слідчим суддею не взято до уваги пояснення ОСОБА_7 про наявність в нього сім`ї, позитивної характеристики, наявність батька, який являється інвалідом 1 групи, та знаходиться на його утриманні тощо. Жодних переконливих ризиків та підстав, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_7 має триматися під вартою, в судовому засіданні не встановлено та в ухвалі не зазначено. Також в судовому засіданні не надано жодних підтверджень того, що ОСОБА_7 не виконував процесуальні обов`язки підозрюваного. Таким чином, слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу не оцінено в сукупності всі обставини, що призвело до постановлення незаконної та необгрунтованої ухвали.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він 16.01.2020 в період часу з 11:35 годин до 13:18 годин, перебуваючи біля супермаркету «Копілка» по вулиці Соборна, 1а в місті Кропивницькому, збув ОСОБА_9 за 300 грн. психотропну речовину метамфітамін, вагою 0,0217 грама та PVP (1-феніл-2- піролідин-1-іл-пентан-1-он), який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, вагою 0,0122 г.
Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_7 як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, та особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, та незаконний збут психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється у тяжкому злочині, який посягає на суспільні інтереси - проти здоров`я населення та порушення обігу наркотичних речовин. Дії підозрюваного визначаються як заздалегідь сплановані, обдумані, ретельно законспіровані. Сам підозрюваний наркозалежний, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тривалий час не має законного джерела отримання доходу, втрачає соціальні зв`язки. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, - до десяти років позбавлення волі, є підставою для початку можливого переховування від слідства та суду. Крім того, у разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Також стосовно підозрюваного виключається можливість застосування домашнього арешту, оскільки свідок ОСОБА_10 , повідомив, що систематично купує наркотичні засоби у підозрюваного за місцем поживання останнього по АДРЕСА_1 . Тобто тримання підозрюваного за вказаною адресою під домашнім арештом буде сприяти продовженню вчинення ним тотожних злочинів.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.

До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Ионкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачений ч.2 ст.307 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є тяжким, закінченим, умисним і корисливим злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.
Ураховуючи серйозність висунутої проти ОСОБА_7 підозри, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного та обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя місцевого суду міг з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а тому не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.
Окрім того, останній через тяжкість оголошеної підозри та наявних у справі доказів, зможе з метою уникнення відповідальності вчинити спроби на ухилення від органу досудового слідства та суду.

Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, не здатен забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки свідок ОСОБА_10 , зазначив, що систематично купує наркотичні засоби у підозрюваного за місцем поживання останнього по АДРЕСА_1 , зокрема під час особистого обшуку підозрюваного, останній добровільно видав працівникам поліції речовину рослинного походження. Тобто тримання підозрюваного за вказаною адресою під домашнім арештом буде сприяти продовженню вчинення ним тотожних злочинів.
У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, відстоювання власної правової позиції є передумовою для незаконного впливу на свідків, знищенню чи перетворенню доказів, приховування джерел походження наркотичної речовини та можливих співвиконавців, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування. Тривала відсутність законного джерела доходу, є ризиком вчинення нових кримінальних правопорушень. Перебуваючи на волі, підозрюваний буде мати можливість допустити вчинення нових кримінальних правопорушень. Перебування на метадоновій терапії та наркозалежність становить реальний ризик для його неявок до слідчого і в суд, стане передумовою для оголошення в міжнародний розшук, відтак порушить розумні строки проведення досудового розслідування.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції не було доведено наявність ризиків для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.
За вказаних обставин слідчий суддя цілком обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував і дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які захисник посилається в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя визначив розмір застави, який відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
На думку колегії суддів апеляційного суду, з огляду на обставини інкримінованого злочину, застава у зазначених межах здатна в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11 Ремез