Судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-4260км19.
Більшістю голосів колегії суддів у справі прийнято рішення про відмову у задоволенні касаційної скарги потерпілого ОСОБА_2 поданої на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_3 .
Вважаю таке рішення неправильним і таким, що суперечить вимогам закону виходячи із наступного.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року вирок суду першої інстанції змінено, пом`якшено ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69 КК до 1 року 5 місяців обмеження волі.
Згідно з вироком суду першої інстанції, починаючиз 1997 року потерпілий ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_4 проживали у приватному будинку в м. Полтаві. Спільно з ними проживав і обвинувачений ОСОБА_3 , який виконував свої обов`язки по господарству та в магазині, який належав ОСОБА_2 9 лютого 2017 року подружжя ОСОБА_5 розірвало шлюб, але всі особи, у тому числі й ОСОБА_3 , продовжували проживати у вказаному будинку.

22 лютого 2017 року потерпілий ОСОБА_2 виявив зникнення з будинку металевого сейфу з грошовими коштами та документами, після чого поміняв у будинку замки та заборонив колишній дружині та ОСОБА_3 заходити до нього.
11 вересня 2017 року ОСОБА_2 на його мобільний телефон надійшли повідомлення від ОСОБА_3 в яких останній повідомив, що знає де заховані зниклі кошти, які знаходились у сейфі, та запропонував допомогти віднайти їх за винагороду. Про цю розмову ОСОБА_2 повідомив слідчого.
12 вересня 2017 року близько 19:00 ОСОБА_3 прибув до будинку потерпілого, в якому знав обстановку і місце, де він таємно від ОСОБА_2 заховав гроші, що належали потерпілому та його матері ОСОБА_6 . Перебуваючи у будинку ОСОБА_3 під приводом пошуку грошових коштів для їх повернення ОСОБА_2 , відволікши увагу останнього, таємно викрав з кухонної тумби 10 270 доларів США, що на той час згідно з курсом Національного банку України у перерахунку становило 267 109,38 грн, які належали ОСОБА_6 , та 50 000 грн які належали ОСОБА_2 .
Заволодівши грошима ОСОБА_3 покинув будинок, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними вчинити для доведення злочину до кінця, оскільки біля будинку був затриманий працівниками які під час обшуку вилучили у нього ці кошти.
Потерпілий ОСОБА_7 у касаційній скарзі просив скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Вважав, що призначене ОСОБА_3 за вироком суду першої інстанції основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК та змінене ухвалою апеляційного суду шляхом пом`якшення, є занадто м`яким та недостатнім для виправлення засудженого. Зауважував, що судами не враховано завдання йому цим злочином особливо великих збитків, що потягло тяжкі наслідки, висловлював свою незгоду щодо врахування судами факту активного сприяння розкриттю злочину засудженим за відсутності наведення відповідних мотивів, які слугували підставою для такого висновку.
На думку більшості суддів колегії призначене ОСОБА_3 покарання, із застосуванням ст. 69 КК, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Проте із таким рішенням своїх колег не погоджуюсь та вважаю його неправильним як з точки зору загальних засад призначення покарання, так і з точки зору вимог кримінального закону.
Так, за правилами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Отже, вказана норма закону передбачає можливість призначення більш м`якого покарання ніж зазначене у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу при наявності не будь-яких кількох обставин, що пом`якшують покарання, а лише тих, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, такі пом`якшуючі покарання обставини повинні існувати на момент вчинення злочину та бути безпосередньо пов`язаними із мотивом, причинами та наслідками цього злочину.
Такими можуть бути визнані обставини як передбачені ст. 66 КК, так і не передбачені вказаною нормою. Зокрема, такими обставинами можуть бути визнані: невідкладне надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; вчинення злочину під впливом погрози, примусу, або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого (крім злочинів, передбачених статтями 116, 123 КК); вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане із вчиненням злочину; негайне відвернення наслідків злочину після його вчинення та інші.
Однак таких обставин при перегляді справи Судом не встановлено.
Наявні у справі пом`якшуючі обставини - щире каяття засудженого, активне сприяння у розкритті злочину, перша судимість, відсутність тяжких наслідків, а також дані про його особу, який працює, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, та відсутність заподіяної шкоди, носять загальний характер, жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і за правилами ст. 65 КК є лише підставами для призначення йому покарання у межах санкції статті кримінального закону, яким передбачено відповідальність за скоєний ним злочин.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 слід було задовольнити частково, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

12 грудня 2019 року

Суддя ОСОБА_1