Справа №577/4176/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/348/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Херсонської області, Чаплинського району, с. Червона Поляна, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною середньою освітою, не заміжньої, непрацюючої, раніше неодноразово судимої, останнього разу 07.11.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.395 КК України до покарання у виді 2 місяці арешту

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, обвинувачена ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації своїх дій та доведеності її вини у вчиненому, просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2020 року в частині призначеного їй покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. На підставі ст.75 КК України просить звільнити її від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покласти на неї обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року, ОСОБА_8 визнано винною за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду від 07.11.2019 року більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді трьох місяців арешту.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 10 грудня 2019 року.

У строк покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду від 07.11.2019 року за період з 07.11.2019 року по 10.12.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 понесені процесуальні витрати в сумі 471 грн. 00 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції при призначенні їй покарання не правильно застосував закон про кримінальну відповідальність, оскільки хоч і послався на дані, які характеризують обвинувачену, такі як визнання вини в повному обсязі, щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодовані збитки в повному обсязі та відсутність обставин, які обтяжують покарання, однак фактично їх не врахував, оскільки на думку обвинуваченої, призначене судом покарання не є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.

Вказує, що судом не враховано те, що вона ще під час досудового розгляду справи відшкодувала потерпілій шкоду в повному обсязі у добровільному порядку, через що остання будь-яких претензій до обвинуваченої не мала та цивільний позов не заявляла.

Крім того, наголошує, що судом взагалі не враховано, що тяжких наслідків від вчинення нею протиправних дій не настало, тому вважає покарання за вироком суду явно не справедливим та суворим, оскільки на думку обвинуваченої, її виправлення можливе без відбування покарання у вигляді арешту, а навпаки із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подану апеляційну скаргу не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 03.07.2019 року близько 19.00 год. ОСОБА_8 правомірно перебуваючи на території господарства своєї знайомої ОСОБА_9 , розташованого у АДРЕСА_2 , побачила під деревом складний велосипед марки «DELUX», біло-зеленого кольору, вартістю 2100 грн., який вирішила повторно таємно вкрасти. Користуючись відсутністю власника та інших осіб, розуміючи, що її дії є таємними, ОСОБА_8 заволоділа вказаним велосипедом на якому покинула місце злочину, завдавши потерпілій ОСОБА_9 збитків на вказану суму. У подальшому викраденим розпорядилася на власний розсуд.

В судове засідання обвинувачена ОСОБА_8 , яка є апелянтом, і яка відповідно до положень ч.2 ст. 135 КПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин не подавала, і оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, то колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта, що не суперечить вимогам ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої та просила її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченої судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Таким чином, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України колегією суддів апеляційного суду не перевіряються.

Що стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_8 належним чином враховував ступінь та суспільну небезпечність скоєного злочину, особу обвинуваченого та розмір завданих збитків.

У відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_8 судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій виду і міри покарання враховано висновок органу пробації, за яким існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення внаслідок чого обвинувачена становить небезпеку для суспільства, а виправлення та перевиховання її неможливо без ізоляції, вперте небажання стати на шлях виправлення, про що свідчить скоєння злочину протягом нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі, а також засудження за вироком суду від 07.11.2019 року за ст.395 КК України і відбування на даний час за цим вироком покарання у виді арешту, а тому враховуючи всі вищезазначені обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що необхідним і достатнім буде покарання у виді арешту, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, правильно судом першої інстанції призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду, у тому числі для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачена, яка також не містить будь-яких доводів того, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Так, згідно із законом ст.75 КК може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 неодноразово була засуджена, зокрема:

- 20.01.2014 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена з іспитовим строком на два роки. Ухвалою суду від 26.09.2014 року направлена для відбування покарання в місця позбавлення волі, звільнилася 20.09.2018 року по відбуттю строку покарання;

- 07.11.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст.395 КК України до двох місяців арешту.

Аналізуючи дані обставини, а саме те, що ОСОБА_8 вже притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти власності, за який її суд на підставі ст.75 КК звільняв від відбування покарання з випробуванням, однак це не привело до позитивних змін в її особистості й не створило в неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки ухвалою суду від 26.09.2014 року встановлений іспитовий строк було скасовано та направлено ОСОБА_8 для відбування покарання в місця позбавлення волі.

Крім того, звільнившись 20.09.2018 року по відбуттю строку покарання, ОСОБА_8 03.07.2019 року повторно вчинила умисний злочин проти власності, а 07.11.2019 року була засуджена вироком суду за ст. 395 КК України, що прямо вказує на стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченої та її вперте небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду, про необхідність призначення обвинуваченій тільки реального покарання у виді арешту в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та приходить до висновку про неможливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування цього покарання з випробуванням в порядку ст. ст. 75 КК України.

Доводи обвинуваченої, щодо не врахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання таких як відсутність тяжких наслідків від вчинення нею протиправних дій та відшкодування потерпілій шкоди в повному обсязі у добровільному порядку, колегією суддів не можуть вважатися, такими, що дають підстави застосувати положення ст.75 КК України.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 покарання у виді трьох місяців арешту належним чином умотивовано, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження нових правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року - без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а її апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4