КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1352/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року,
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05.09.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05.09.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт вищевказаного майна відмовити.

Щодо порушення строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що розгляд клопотання слідчого відбувався без повідомлення власника майна. ОСОБА_11 , яка була присутня при розгляді клопотання, не є власником вищевказаного майна, натомість останній належать майнові права щодо об`єкту інвестування. Про існування оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 стало відомо лише 28.01.2020 року, шляхом отримання даних з Єдиного реєстру судових рішень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник зазначає, що орган досудового розслідування раніше звертався до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, проте його клопотання було повернено для усунення недоліків. Вказані недоліки слідчий не виправив, натомість подав нове клопотання.
На думку апелянта, у поданому слідчим клопотанні не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами, що нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 має будь-яке відношення до вчиненого кримінального правопорушення, набуте кримінальним протиправним шляхом, або може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому посилання слідчого на відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є лише припущенням.
ОСОБА_6 є добросовісним набувачем вищевказаного нежитлового приміщення, на що у матеріалах провадження є відповідні підтвердження. Крім того, останній не було повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні.
Представник вважає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не було оцінено розумність та співмірність такого обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третьої особи, яка є власником майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна та власника майна, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги представника та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, вбачається, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна або його представника, про існування оскаржуваної ухвали представнику майна стало відомо лише 28.01.2020 року, шляхом отримання даних з Єдиного реєстру судових рішень. Апеляційну скаргу було подано 03.02.2020 року, тобто вона є такою, що подана в межах передбаченого законом строку, у зв`язку з чим, він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні слідчого відділу Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005648 від 03.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що між ТОВ «Глобалстрой 3» (замовник) в особі ОСОБА_12 , який надав свою згоду на продаж житлової та нежитлової нерухомості у ЖК «Перспектива», ТОВ «Київмонтажбуд» (продавець) в особі ОСОБА_13 , та гр. України ОСОБА_11 (покупець), укладено договір купівлі-продажу майнових прав №КМБ/02/072/Н від 26.01.2015 року. Відповідно до умов договору предметом договору виступало нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до довідки про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості до Договору №КМБ /02/072/Н купівлі продажу майнових прав від 26.01.2015 року яка була видана ОСОБА_14 в тому, що остання відповідно до умов договору сплатила продавцю грошові кошти, у розмірі 616 000.00 грн., що складає 100% вартості майнових прав об`єкта нерухомості. В подальшому 25.07.2019 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м.. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 28.08.2019 року нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 005648.

30.08.2019 року слідчий СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням по арешт вищевказаного майна.

Ухвалою слідчого судді від 02.09.2019 року клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_9 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внечсеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005648 від 03 серпня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України було повернуто прокурору.

04.09.2019 року слідчий СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05.09.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 09.09.2019 року внесено виправлення до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року по матеріалам клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_15 , про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005648 від 03.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зазначивши вірну площу нежитлового приміщення № 372 за адресою: АДРЕСА_1 62,70 кв.м., замість помилково зазначеного 56 кв.м.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на вищевказані земельні ділянки, слідчий суддя виходив з того, що вказане нерухоме майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а тому, з урахуванням цього прийшов до висновку про існування підстав для арешту майна.

З такими висновками слідчого судді у цій частині, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки це майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане нежитлове приміщення, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, а саме: нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 40, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Проте, колегія суддів не може погодитися з викладеними у оскаржуваній ухвалі висновками слідчого судді в частині встановлення заборони користуватися вищезазначеним нежитловим приміщенням,з огляду на наступне.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Виходячи зі змісту ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому, в ухвалі зазначається заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

В даному випадку, арешт накладається з метою збереження речових доказів. Вказане свідчить, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як позбавлення права користування. Для досягнення завдань такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з даних підстав достатнім буде позбавлення права лише розпоряджатися, що полягає у забороні відчуження, що не передбачає вилучення арештованого майна із користування власників.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що заборона користування нерухомим майном буде надмірним втручанням в права та інтереси власника майна і не є виправданим на даному етапі досудового розслідування, а тому апеляційна скарга власника майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 про накладення арешту на нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження, задовольнити частково.
Накласти арешт на нежитлове приміщення 372 загальною площею 62,70 кв.м. яке розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді заборони на відчуження та розпорядження вказаним нежиловим приміщенням.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4