КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_1.,

суддів - ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

секретаря - ОСОБА_4.

за участю:

заявника - ОСОБА_5.,

адвоката, який діє в інтересах

заявника ОСОБА_5. - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5. на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001915 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7., погоджене прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001915 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :11:023:0050 із забороною здійснення на вказаній земельній ділянці будівництва.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 рокуклопотання задоволено. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а також на врахування наявності обставин, які вказують, що дане майно має значення для кримінального провадження зокрема є об'єктом злочинних дій.

На вказану ухвалу заявник ОСОБА_5. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою, а вказані в ухвалі факти не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що дана земельна ділянка придбана ним у ТОВ «Торговий дім «Береговий» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2018 року. На придбаній земельній ділянці у відповідності із цільовим призначенням розпочато будівництво житлового будинку та господарської будівлі. При цьому між ним та потерпілою ОСОБА_9 існує спір цивільно-правового характеру щодо фактичного розташування проїзду від земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9 Наголошує, що заява про кримінальне правопорушення подана ОСОБА_9 06.02.2020 року у той час, як кримінальне провадження розпочато 27.11.2019 року, що є недопустимим.

Крім того, відсутні підстави вважати, що земельна ділянка є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набута злочинним шляхом або за рахунок доходу за вчинений злочин. Висновок слідчого судді про те, що земельна ділянка є об'єктом злочинних дій при забудові з порушенням вимог чинного законодавства ніяким чином не узгоджується зі змістом заяви ОСОБА_9 щодо спору про проїзд від її ділянки.

Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16 березня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Прокурор в судове засідання не з'явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- заявника та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Бориспільського ВП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001915 від 27.11.2019 року за обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.11.2019 року до слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області надійшов рапорт в якому значиться, що в м. Бориспіль Київської області здійснено самоправство службовими особами ТОВ "Торгівельний дім "Береговий" під час будівництва багатоповерхової будівлі по провулку Береговому.

З відповіді відділу Державного архітектурно-будівельного контрою Бориспільської міської ради також встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:023:0050 належить ОСОБА_5 та дозвільні документи на проведення будівельних робіт за вказаною адресою не подавались.

Також в клопотанні зазначено, що 04.02.2020 року слідчим

проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :11:023:0050 не проникаючи на неї. В ході вказаного огляду зафіксовано, що на її території розташовано 2 триповерхових які знаходяться на стадії будівництва, також зафіксовано, що територія огороджена парканом з колючим дротом та поверхня території вкрита будівельним сміттям та будівельними матеріалами. 03 березня 2020 року слідчим спільно з в.о. начальника відділу ДАБК Бориспільської міської ради ОСОБА_10. проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :11:023:0050. В ході огляду зафіксовано наявність на території вказаної земельної ділянки двох недобудованих будівель одна з яких трьохповерхова, а друга двоповерхова.

16 березня 2020 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :11:023:0050 із забороною здійснення на вказаній земельній ділянці будівництва.

Разом з цим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Так, слідчим суддею не дотримано вимоги ч.4 ст.173 КПК України щодо застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах третіх осіб, та не обґрунтував необхідність накладення арешту на земельну ділянку.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що під час задоволення клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя взагалі не встановлював достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається слідчий у своєму клопотанні.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, що ОСОБА_5., який є добросовісним покупцем, повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0001915. Не містять матеріали клопотання і доказів, що майно придбано за рахунок коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та ОСОБА_5. було відомо про такі обставини на момент придбання майна.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що ОСОБА_5. має відношення до кримінального правопорушення, що розслідується. Даних про незаконність набуття ОСОБА_5. у власність арештованого майна матеріали клопотання не містять.

Жодних об'єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно у вигляді земельної діялнки, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Так, з положень ч.ч.2, 10 ст.170 КПК України випливає, що майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, визначених ст.98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого або прокурора.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені норми закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті відповідної постанови, проте в матеріалах клопотання така постанова відсутня.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7., погодженого прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001915 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001915 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :11:023:0050 із забороною здійснення на вказаній земельній ділянці будівництва, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7., погодженого прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8., про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001915 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :11:023:0050 із забороною здійснення на вказаній земельній ділянці будівництва.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3