Провадження № 11-кп/824/1420/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч.5 ст. 27, ч.2 ст.15 п.п.5,6,11, 12 ч.2 ст.115 КК України
04 березня2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23.01.2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 263-1, ч. 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 15 п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 березня 2020 року (включно),
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.01.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.03.2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що згідно ст. 178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків та його майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, те, що на даний час у судових засіданнях сторона обвинувачення надає письмові докази сторони обвинувачення, які необхідно будедослідити та допитати свідків обвинувачення, потерпілих та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вказану ухвалу та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що, враховуючи наявні матеріали кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується лише у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Також, на переконання захисника, судом першої інстанції не було взято до уваги характеризуючі ОСОБА_7 матеріали, які свідчать про міцність його соціальних зв`язків, його позитивні характеристики та те, що він має на утриманні неповнолітню дитину.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно зазначатися про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких, за яке законом передбачене покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі; вік та стан здоров`я обвинуваченого. Крім того суд зазначив, що на даний час в судових засіданнях сторона обвинувачення надає письмові докази, які необхідно дослідити, допитати свідків обвинувачення та потерпілих, а тому, враховуючи інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Що стосується посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри та вагомих доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.15 п.п.5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, то слід зазначити наступне.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати ОСОБА_7 із вчиненням кримінальних правопорушень (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Аргументи захисника щодо необґрунтованого незастосування застави при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки судом належним чином мотивовано ухвалення такого рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23.01.2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 263-1, ч. 5 ст. 27 і ч. 2 ст. 15 п.п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 березня 2020 року (включно) залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

__________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4