Провадження № 1кп/201/100/2020
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська об`єднане кримінальне провадження № 50003024 та № 0000694 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2018 року приблизно о 7-00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , у вітальні на полиці побачив грошові кошти, які знаходилися у гаманці, що належав ОСОБА_5 , у розмірі 400 гривень двома купюрами номіналом по 200 грн., які він визначив об`єктом свого злочинного посягання та у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Далі ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяв правою рукою з гаманця грошові кошти в розмірі 400 грн., що належали ОСОБА_5 , після чого сховав їх в кишеню одягнутих на ньому штанів.
Далі, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 400 грн.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 березня 2020 року, приблизно о 12-00 годин ОСОБА_3 , знаходячись у кухні будинку АДРЕСА_3 , направився до кімнати, де відпочивав потерпілий ОСОБА_6 де в лівій зовнішньої кишені одягнених на ньому штанів побачив грошові кошти одною купюрою номіналом 500 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 , які обвинувачений визначив як об`єкт свого злочинного посягання і у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.
Далі ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, своєю правою рукою взяв грошові кошти одною купюрою номіналом 500 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 з лівої зовнішньої кишені одягнених на ньому штанів, і поклав їх до своєї кишені штанів, одягнутих на ньому, та з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 , майнову шкоду в розмірі 500 гривень.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованих йому злочинах визнав у повному обсязі, надав показання, як підтверджують обставини викладені в обвинувальних актах та не викликають сумнівів у їх правдивості з огляду на деталізацію подій, описаних обвинуваченим.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, та інші учасники процесу не оспорюють:

1) події кримінальних правопорушень (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету вчинення кримінальних правопорушень;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.
Також судом встановлено, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. При цьому суд роз`яснив учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України і за результатами згоди учасників, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах і його дії органом досудового слідства кваліфіковано вірно, а саме:

за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів які відносяться до злочинів середнього ступеню тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст. 89 КК України, з моменту останнього засудження в 2015 році сім разів притягувався до кримінальної відповідальності по ст. 125 КК України, однак кримінальні провадження були закриті в зв`язку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено а його каяття в судовому засіданні не є щирим, а направлене виключно на пом`якшення покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які покарання передбачені санкціями статей, в яких обвинувачений визнається винним, не зможуть забезпечити його виправлення та попередження нових злочинів, а саме таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає, так як даних про наявність пом`якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості злочинів не встановлено.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, а саме звільнення від відбування призначеного покарання з випробовуванням, суд не вбачає, так як поведінка обвинуваченого, а саме неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності, свідчить про те, що він не може виправитись без відбуття покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарань більш суворим покаранням, визначивши до відбування один рік один місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок підлягає негайному врученню прокурору і обвинуваченому.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1