ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/209/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1442/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

21 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 28.11.2019 стосовно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Змійова Харківської області, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, має дочку 2005р.н., мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий,
засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов, вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, в ніч з 02.12.2018 на 03.12.2018 у ОСОБА_8 , який перебував поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_8 , переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, переліз через паркан, проник на огороджену територію зазначеного домоволодіння, звідки таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, здійснив крадіжку чавунної ванни радянського виробництва, довжиною 180 см., шириною 75 см., з написом «ГОСТ 1154-80», бувшу у використанні, що належить ОСОБА_9 .
Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4593 від 11.12.2018 року, матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

В апеляційний скарзі обвинувачений просить змінити покарання на таке, що не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його дружина є інвалідом 3 групи.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого, а саме в частині правильності призначення покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
В оскаржуваному вироку вказано, що при призначенні покарання враховано дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання; ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність у обвинуваченого на утриманні дочки 2005 року народження.

У підсумку, суд першої інстанції дійшов висновку, що для виправлення та запобігання вчинення нових злочинів ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням в місцях позбавлення волі в межах мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про виключну можливість виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, має на утриманні неповнолітню дочку 06.07.2005р.н.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, не встановлено.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд приймає до уваги, що викрадене майно, вартість якого становить 1000 грн., повернуто власнику, обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину. Крім того, з часу вчинення злочину за даним кримінальним провадженням 03.12.2018 року, інформація про вчинення ОСОБА_8 інших злочинів або адміністративних правопорушень не надходила, з 28.11.2019 року ОСОБА_8 перебуває під вартою за даним кримінальним провадженням в умовах слідчого ізолятору.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
При цьому, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляції обвинуваченого про необхідність його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України на умовах контролю за поведінкою засудженого є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (незастосування судом закону, який підлягає застосуванню) тягне за собою зміну судового рішення.
На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України буде відповідати вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, в тому числі порушень прав обвинуваченого на захист, що тягнуло б безумовне скасуванні судового рішення, при апеляційному перегляді справи, не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 28.11.2019 стосовно ОСОБА_8 - змінити.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п.1, 2, ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений з питань орган пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти звільнити негайно в залі суду.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді