Дата документу 14.04.2020 Справа№ 334/24/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/24/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/260/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 7 грудня 2006 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;
2) 13 лютого 2008 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 30 грудня 2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 10 днів;
3) 24 жовтня 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368-1 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права займати керуючі посади строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
4) 21 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі зі штрафом в розмірі 8500 гривень, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2013 року замінено покарання у виді штрафу на покарання у виді 240 громадських робіт;
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

7 листопада 2018 року приблизно о 15 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, з капоту автомобіля марки «ВАЗ 2105», який знаходився біля буд. № 3 по вул. Малая у м. Запоріжжі, викрав акумулятор вартістю 1300 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_11 . Після цього, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1300 гривень.
Крім того, 2 вересня 2018 року в нічний час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, з капоту автомобіля марки «Део-Сенс», який належить потерпілому ОСОБА_12 , який знаходився біля під`їзду № 9 будинку АДРЕСА_2 , викрав акумулятор вартістю 1644 гривні. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим, спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1644 гривні.
Крім того, 6 вересня 2018 року в нічний час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистою збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи біля буд. № 10 по вул. Портовій у м. Запоріжжі, шляхом розбиття скла, таємно, з бардачку автомобіля марки «Деу-Сенс», який належить потерпілому ОСОБА_10 викрав планшет вартістю 500 гривень, та з капоту вищевказаного автомобіля, викрав акумулятор вартістю 1000 гривень. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим, спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1500 гривень.
Крім того, 28 вересня 2018 року в нічний час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, з капоту автомобіля марки «Део Ланос», який належить потерпілому ОСОБА_13 , який знаходився біля буд. № 1-Б по вул. Руставі в м. Запоріжжі, викрав акумулятор вартістю 610 гривень. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 610 гривень.
Крім того, 10 жовтня 2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи біля буд. № 8 по вул. Рельєфній у м. Запоріжжі, шляхом розбиття скла, таємно, з під водійського сидіння автомобіля марки «ГАЗ» 2705 ПІ2, який належить потерпілому ОСОБА_14 , викрав валізу, в якій знаходились інструменти. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим, спричинив потерпілому ОСОБА_14 , матеріальну шкоду на загальну суму 330 гривень.
Крім того, 17 жовтня 2018 року в вечірній час ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з капоту автомобіля марки «ВАЗ 2103», який належить потерпілому ОСОБА_15 , який знаходився біля ділянки № НОМЕР_1 дачного кооперативу «Граніт» по вул. Сергія Синенко в м. Запоріжжі, викрав акумулятор вартістю 1000 гривень. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення злочину, тим самим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, не працює, відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, в мотивувальній частині вироку суд не обґрунтував, чому вважає неможливим призначити ОСОБА_7 більш м`який вид покарання, який слід відбувати реально. А за ч. 1 ст. 184 КК України покарання у вигляді обмеження волі, яке не передбачено законом.

Враховуючи повернення потерпілим викраденого майна, а також визнання обвинуваченим своєї вини, вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене санкціями ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 6 місяців арешту, а в решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та відшкодування заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, не одружений, не працює, на обліку у психіатра не перебуває, з 10 січня 1994 року перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності».

Крім того, суд першої інстанції формально врахував характер вчинених злочинів, їх наслідки та відношення самого обвинуваченого до їх вчинення, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив 6 епізодів крадіжки протягом двох місяців, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що він вчинив 6 епізодів умисних корисливих злочинів середньої тяжкості протягом двох місяців, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, а також дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, не працює, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, на обліку у психіатра не перебуває, з 10 січня 1994 року перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності».

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому більш м`який вид покарання, ніж обмеження або позбавлення волі арешт.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточного покарання у виді 6 місяців арешту, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 3 місяців арешту;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 6 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4