Справа № 394/286/15-к
Провадження № 1-кп/396/11/19
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2020 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українець, освіта повна загальна середня, пенсіонер, працює водієм у Новоархангельській районній раді, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, а також заподіяв легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Кримінальні правопорушення було вчинено за наступних обставин.
Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що набутий предмет є вогнепальною зброєю, діючи умисно, у невстановлений час ні судом, ні слідством та за невстановлених обставин помістив обріз мисливської гладкоствольної рушниці "ІжК" в салон власного автомобіля "DAEWOO Sens" (Деу-Сенс), державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , цим самим створив умови можливості його швидкого використання, де незаконно без передбаченого законим дозволу здійснював носіння, зберігання вогнепальної зброї до 10.12.2014 року.
Крім того, продовжуючи злочинну діяльність 10.12.2014 року близько 11:00 години, обвинувачений ОСОБА_3 на власному автомобілі "DAEWOO Sens" (Деу-Сенс), державний реєстраційний номер НОМЕР_3 прибув до ставу, який перебуває в оренді ОСОБА_9 та розташований в північно-західній частині околиці с. Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, де виявив жителів с. Нерубайка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 , які рибалили.
Будучи обурений діями місцевих жителів обвинувачений ОСОБА_3 дістав з сумки обріз мисливської гладкоствольної рушниці "ІжК" та здійснив один постріл в собаку, яка перебувала в той час на водоймі.
Побоюючись агресивних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали тікати зі ставу в напрямку с. Нерубайка. Проте, обвинувачений ОСОБА_3 не припиняючи свої протиправні дії, діючи умисно та з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, здійснив один постріл в напрямку ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , при цьому влучивши у ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: ран правої сідниці, задньої поверхні правого стегна та гомілки, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6 діб.
Своїми умисними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_7 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні та інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав повністю, надавши наступні покази, що в той період він взяв відпустку та їздив до м. Умань, повернувшись додому, 10 грудня 2014 року, після 11 години дня, він на власному автомобілі Деу-Сен приїхав до ставу, що знаходиться на околиці села Нерубайка Новоархангельського району, подивитися чи ніхто там не рибалить. Приїхавши до водойми, побачив ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які сиділи під вербою.
Неподалік від них він виявив прорубані лунки в яких була риболовна сітка. Далі помітив під вербою цинкове відро. Підійшовши до відра, побачив, щось чорне і як виявилося «обріз». Фіткаленки почали кричати, що це не його, він відійшов метрів на 15 та почав відмахуватись від собаки -дворняжки, якій було дано команду "фас" та випадково вистрелив в собаку. Однак в цей час Фіткаленки накинулись на нього та почали бити, він впав з ніг та втрачаючи свідомість чув як ОСОБА_12 казав, що доб`ємо, пам`ятає як ОСОБА_13 : ОСОБА_12 ударив в по голові, ОСОБА_14 з правого боку, а ОСОБА_15 зліва, а потім хтось підчепив його і він впав на лід. Після того як він почув пропозицію ОСОБА_16 вбити його, та побачив, як він направив обріз йому в груди, піднявся на коліна та схопився зверху зброї, почав відривати, ОСОБА_14 б`є його в спину і він падає та пролунав постріл, коли він падав то вдруге втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості, думав, що ОСОБА_13 будуть робити із доказами, він побачив на землі гільзу, підняв її та поклав до кишені. Потім викликав на допомогу ОСОБА_17 , який допоміг йому сісти в автомобіль та дістатися до лікарні. Сівши до автомобіля ОСОБА_17 , запитав скільки було пострілів та де поділася ще одна гільза. На вимогу слідчого він кинув гільзу на землю біля автомобіля.
Викликав працівників міліції, та чекав їх приїзду. Разом із ним приїзду правоохоронців також чекали ОСОБА_18 та ОСОБА_14 . Обріз лежав на льоду, ніхто його не чіпав. ОСОБА_19 не було вже. Неприязні відносини в нього з ОСОБА_13 виникли після того як він почав орендувати став у 2008 році. Договір оренди оформлений на зятя.
Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, його вина підтверджується сукупністю досліджених доказів в судовому засіданні, які узгоджуються між собою та не викликають сумніву у достовірності та допустимості.
Так, потерпілий ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що багато сплинуло часу та вже всих подробиць не пам`ятає, та що в грудні 2014 року його брати пішли на рибалку до водоймища, яке в с. Нерубайка Новоархангельського району. Через деякий час він приєднався до братів, вони закинули вудки в лунки та сиділи на березі чекали ловлі, раптом почули як позаду хтось іде. Повернувшись побачили ОСОБА_3 , який нічого не говорячи дістав обріз рушниці із сумки, брат ОСОБА_20 почав говорити, щоб він не стріляв, ОСОБА_3 нецензурною лайкою висловлювався в їх адресу та говорив, щоб вони йшли геть з його водоймища, а потім вистрелив по собаці, яка була біля ОСОБА_14 вони почали втікати, рушниця була в руках ОСОБА_3 пролунав постріл коли він був на відстані близько 20-30 метрів від ОСОБА_3 який влучив йому в сідницю, а він відчув що не може йти, брати також побігли. Коли відчув, що не може йти, брат ОСОБА_14 взяв його під руки і допоміг дійти до будинку брата ОСОБА_21 , а потім до будинку батьків, в подальшому батьки відвезли його до лікарні. Коли вони втікали то він з ОСОБА_14 бігли поруч, а ОСОБА_12 трохи далі. Де були брати в той час як він поїхав до лікарні не знає. Щодо отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень йому нічого не відомо. До пояснень додав, що раніше перебували з ОСОБА_3 в хороших відносинах, але за деякий час до даних подій ОСОБА_3 вже приїздив на ставок коли вони рибалили та розпилював на них газовим балончиком.
Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що з ОСОБА_13 не перебуває ні в яких відносинах, обвинуваченого ОСОБА_3 знає добре. В грудні 2014 року, в другій половині дня, біля 14.00 год. до нього зателефонував ОСОБА_23 та повідомив, що його побили і порізали скати на автомобілі біля ставка, він взяв зміні скати та поїхав до ставу. Приїхавши побачив біля автомобіля ОСОБА_24 , який був побитий та неподалік від ОСОБА_24 стояли троє ОСОБА_13 , на відстані близько 3-4 метрів, ОСОБА_19 не було. Фіткаленки почали йому також погрожувати розправою, але він їх заспокоїв, повідомивши, що зараз приїде міліція. ОСОБА_23 йому повідомив, що його побили Фіткаленки. Він поміняв колеса на автомобілі ОСОБА_25 .. Через 30-40 хвилин приїхала міліція, і вони поїхали з ОСОБА_26 до лікарні. Бондар їхав на своєму автомобілі. Він особисто не бачив ні бійки, ні пострілів. Автомобіль ОСОБА_24 стояв метрів за 5-10 від льоду.
Свідок ОСОБА_27 , суду пояснила, що про події того дня знає не багато. Чула як чоловіку зателефонував ОСОБА_14 і повідомив, що по їхній собаці «топіку» стріляв ОСОБА_3 . Сина ОСОБА_28 попід руки привів додому син ОСОБА_14 . ОСОБА_28 перевдягнувся та його відвезли до лікарні. Чоловік поїхав також, пояснивши, що має п`ятьох синів. В ОСОБА_28 була ушкоджена від пострілу сідниця, 18 дробів в сідниці та нозі, він до даного часу не може ходити. Зі слів синів в ОСОБА_28 стріляв ОСОБА_3 . Їхній будинок знаходиться за 1 км від ставу.
Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що є батьком потерпілого та знає ОСОБА_3 близько 10 років. В жодних відносинах з останнім не перебуває. В грудні 2014 року, дати не пам`ятає, вдень близько 12.00 год. до них зателефонував син і повідомив, що вони з братами на ставку в ОСОБА_3 і останній стріляв в собаку «топіка». Він відразу направився їхати до ставка, який знаходиться від їхнього будинку на відстані 600-700 метрів, дорогою зустрів ОСОБА_16 з ОСОБА_28 , ОСОБА_12 розповів, що ОСОБА_30 стріляв в ОСОБА_28 . Приїхавши до ставу з ОСОБА_16 , вийшовши з автомобіля побачив на ставу лише ОСОБА_3 в руках тримав рушницю направленою в його сторону, став та запитав ОСОБА_3 , що він робить, а останній в цей час збирав гільзи з землі, які лежали на відстані 25-30 метрів від автомобіля, намагаючись завадити ОСОБА_31 збирати гільзи, повідомив, що хай вони лежать до приїзду міліції, але останній не слухав його і зав`язалась бійка. Вони впали на землю після чого син ОСОБА_12 наніс ОСОБА_32 удар. ОСОБА_23 тримав в руках обріз. Він віддразу викликав по телефону сина ОСОБА_14 міліцію. ОСОБА_23 намагався його вдарити, але він відштовхнув останнього і в нього з рук випав обріз. Підбіг син ОСОБА_12 і наніс ОСОБА_32 1-2 удари, а потім ОСОБА_23 ударив ОСОБА_16 . Він відштовхнув ОСОБА_3 і останній впав на лід, а потім попрохав вивести його на берег річки. Міліція приїхала через 15 хвилин, але коли приїхала міліція його на ставку вже не було, він поїхав відвозити сина ОСОБА_28 до лікарні. До пояснень додав, що син ОСОБА_12 дійсно пробив одне колесо на автомобілі ОСОБА_3 ..
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_33 посвідчив, що в межах кримінального провадження ним як судово-медичним експертом було проведено судово-медичну експертизу за №23 від 04.02.2015 року, був попереджений про кримінальну відповідальність та на підставі медичної документації та протоколів слідчих дій, які проводилися за участю експерта-криміналіста, зробив висновок про тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , які відносяться до категорії легких, рани, які є вогнепальними шротовими могли утворитися у термін 10.12.2014 року та напрямок пострілу знизу вверх та які утворилися від розсипу шротів, під яким кутом не ставилося питання.
Свідок ОСОБА_10 відмовився від надання суду свідчень в порядку ст. 63 Конституції України.
За згодою учасників судового провадження, сторони обвинувачення та захисту відмовилися від допиту свідка ОСОБА_11 , який на неодноразові виклики до суду не з`явився, змінив адресу проживання, яка ні суду, ні органам досудового розслідування невідома, допитаними членами родинами зв`язки не підтримує, перебуває на заробітках.
Суд вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, проте суд не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України який обвинувачується у скоєнні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспілства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї та вважає, що дії ОСОБА_3 слід перекваліфікувати за з ч.4 ст. 296 на ч. 2 ст. 125 КК України, зважаючи на презумпцію невинуватості та принцип, за яким усі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суд приймає позицію ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за фактичними (встановленими, доведеними) обставинами та наслідками, які фактично настали, тобто за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, врахувавши правову позицію ВС/ВП від 03.07.2019, справа №288/1158/16-к висловлену ВС за аналогічних обставин.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст. 263 та ч.2 ст.125 КК України, незважаючи на повне заперечення ним своєї вини в інкимінованих кримінальних правопорушеннях, крім пояснень потерпілого та показів свідків, підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами, які суд визнає правдивими, достовірними, з врахуванням та обгрунтуванням позиції сторони захисту, які поставили деякі із досліджених доказів під сумнів під час судового розгляду, щодо недопустимості, оцінивши та вирішивши питання, щодо допустимості доказів, під час ухвалення остаточного процесуального рішення, а саме:
- протоколом огляду місця події від 10.12.2014 року та фототаблиць до нього, відповідно до якого було проведено огляд місцевості, що знаходиться на околиці села Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, в північно-західній його частині, поблизу водойми "Панський ставок" та самого водного дзеркала де трапилась подія. Під час огляду було виявлено та вилучено обріз гладкоствольної мисливської рушниці 16 калібру, дві гільзи від мисливських патронів 16 калібру, один патрон мисливський 16 калібру (том 1 а.п. 60-69);
- заявою ОСОБА_7 від 11.12.2014 року з поданими ним слідчому фотознімками ОСОБА_3 , який стоїть на льодяному покрові водойми та тримає в руках сумку темного кольору (том 1 а.п. 70-72).
- довідкою №36/202 від 14.01.2015 року виданою начальником Новоархангельського РВ УМВС, згідно якої, у власності ОСОБА_3 згідно обліків Новоархангельського РВ УМВС станом на 13.01.2015 року зброя не значиться (том. 1 а.п. 73);
- протоколом огляду місця події від 19.12.2014 року з фототаблицями, відповідно до якого в результаті огляду домоволодіння ОСОБА_29 , яке розташоване в АДРЕСА_2 . Під час огляду на подвір`ї було виявлено дворового пса із шерстю бежевого кольору, у якого не функціонували задні лапи. Крім того в будинку було виявлено та вилучено двоє штанів і предмет схожий на дробину мисливського набою (том 1 а.с.74-78);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2015 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_29 за участю понятих, добровільно розповів та відтворив обставини вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, що відбувались 10.12.2014 року на ставу, який знаходиться на околиці села Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області та поводження обвинуваченого ОСОБА_3 після заподіння потерпілому тілесних ушкоджень (том 1 а.п.79-85).
- протоколом слідчого експерименту від 12.02.2015 року з фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 за участю понятих добровільно розповів та відтворив обставини вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, що відбувались 10.12.2014 року на ставу, який знаходиться на околиці села Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, а саме використання вогнепальної зброї обвинуваченим ОСОБА_3 та отримання тілесних ушкоджень потерпілим (том 1 а.п. 86 - 92).
- протоколом слідчого експерименту від 12.02.2015 року з фототаблицями, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 добровільно розповів та відтворив обставини вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, що відбувались 10.12.2014 року на ставу, який знаходиться на околиці села Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області, а саме використання вогнепальної зброї обвинуваченим ОСОБА_3 та отримання ним особисто тілесних ушкоджень (том 1 а.п. 93 - 100).
- висновком судово-балістичної експертизи №30 від 10.02.2015 року, відповідно до якого, предмет, вилучений в тканині штанів ОСОБА_7 19.12.2014 року під час огляду домоволодіння ОСОБА_29 АДРЕСА_2 , може бути шротиною (дробом), діаметром 3,5 міліметра, який призначений для спорядження патронів для гладкоствольної вогнепальної зброї різного калібру. Вказаний предмет співпадає по формі, розмірам, властивостям матеріалу виготовлення та вазі з дробом, яким був споряджений мисливський патрон 16-го калібру, вилучений 10.12.2014 року в ході проведення огляду водойми, розташованої біля вулиці Медичної в селі Нерубайка Новоархангельського району Кіровоградської області (том 1 а.п. 110-113).
- висновком судово-медичної експертизи № 48 від 23.02.2015 року з фототаблицями, відповідно до якого на наданих для проведення експертизи двох предметах одягу (камуфляжні брюки, трикотажні брюки), які належать потерпілому ОСОБА_7 , виявлені множинні однотипні пошкодження, які є вхідними вогнепальними, та характерні для дії осипу дробу внаслідок пострілу з гладкоствольної вогнепальної зброї, патроном, який споряджений свинцевим снарядом (дробом). В ділянці вогнепальних пошкоджень виявлені ознаки механічної дії окремих елементів снаряда (дробу) зі слідами відкладення основного метала пострілу (свинцю) в пасках обтирання та у вигляді татуювання металу. Інших факторів, що супроводжують постріл, у вигляді кіптяви за рахунок сполук вуглецю; слідів збройного мастила каналу ствола; незгорілих, частково згорілих порошин, згорілих порохових залишків, не виявлено. Пошкодження характерні для пострілу з дистанції, яка відповідає кінцю третьої зони близького пострілу. Відстань пострілу можна встановити тільки після проведення експериментальної стрільби із передбачуваної вогнепальної зброї тими ж боєприпасами (том 1 а.п.123-133).
- висновком судово-медичної експертизи №23 від 04.02.2015 року, відповідно до якого, встановлено, що згідно представленої медичної картки стаціонарного хворого №3547 хірургічного відділення Новоархангельської ЦРЛ, на ім`я ОСОБА_7 , 1995 року народження, у останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ран правої сідниці, задньої поверхні правого стегна та гомілки, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6 діб. Враховуючи форму та розміри вищевказаних ран (кругла форма до 3 міліметрів в діаметрі), а також наявність у м`яких тканинах правої сідниці, задньої поверхні стегна та гомілки сторонніх тіл у вигляді дробу (згідно даних рентгенографії), вищевказані рани є вогнепальними шротовими та могли утворитися у термін вказаний у постанові, на що вказують дані медичної документації. Беручи до уваги локалізацію вищевказаних ушкоджень, а саме на правій сідниці та по задній поверхні правого стегна та гомілки, їх чисельність, потерпілий був повернутий задньою частиною тіла до травмуючого засобу (напрямок раньових каналів та саме пострілу, знизу вверх) та вони утворились від «розсипу» шротів (том 1 а.п.135-136).
Відповідно до ст.ст. 22, 93 КПК України, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, обвинувачений та сторона захисту не довели суду, що тілесні ушкодження потерпілому в результаті пострілу, спричинив не обвинувачений, або ж спричинив їх ненавмисно.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні в частині непричетності до скоєних злочинів спростовуються вище дослідженими в судовому засіданні доказами, до яких суд відноситься, як до таких, що є правдивими, достовірними, належними та допустимими які та відповідають фактичним обставинам справи.
Стороною захисту поставлено питання про визнання неналежними та недопустимими доказами у справі: заяву ОСОБА_7 від 11.12.2014 року з фотознімками ОСОБА_3 (том 1 а.п. 70-72), пояснивши, що невідомо та жодним чином не відображено в який період та дату зроблено даний знімок, та протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , яке підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК України потерпілий також наділений правом подавати докази, однак лише в рамках кримінального провадження під час досудового розслідування, що в цьому випадку і мало мало місця.
Тому на думку суду є документами в розумінні ст. 99 КПК України, на які посилалася сторона обвинувачення під час судового розгляду та доказами у справі відповідно до положень ст.84 КПК України заява потерпілого ОСОБА_11 від 11.12.2014 року, із фотознімками, які були відкриті учасникам провадження та подані потерпілим слідчому наступного дня після протоколу огляду місця події та внесення відомостей до ЄРДР від 10.12.2014 року, що підтверджується додатками до обвинувального акту, а саме реєстром матеріалів досудового розслідування та проведеними в ході досудового розслідування процесуальними діями (т.1а.с1-5), саме ці фотознімки подані потерпілим з власного телефону на яких сфотографовано, що ОСОБА_3 стоїть на льодяному покрові водойми та тримає в руках сумку темного кольору, які здійснено безпосередньо заявником -потерпілим на власний телефон і на стадії досудового слідства сторона захисту не ставила під сумнів зазначений документ та не просила провести експертизу і під час судового сліства в порядку ч.3ст.358 КПК України(том 1 а.п. 70-72) .
В частині протоколу допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , суд зазначає, що зазначений протокол і не досліджувався судом та не заявлявся прокурором, так як суд сприймає покази виключно отриманні безпосередньо із допиту обвинуваченого в судовому засіданні.
Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого за ч.1 ст. 263 та ч.2 ст.125 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема з рішень у справі "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Лавентс проти Латвії" від 07.11.2002 оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Ст.85 КПК України визначено, що належним є доказ, який прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Ст.86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення
Докази, покладені судом в обгрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил.
Захисник ОСОБА_8 під час судових дебат висловив позицію, що із матеріалів кримінального провадження неможливо встановити, коли і ким були внесені відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_3 хуліганських дій.
Проте, такий недолік, навіть за його наявності, жодним чином не впливає на законність проведеного досудового розслідування, під час якого були зібрані ряд доказів, висунута відповідна підозра та складено обвинувальний акт, який й перебуває на стадії судового розгляду, оскільки внесено відомості до ЄРДР від 10.12.2014 року, що підтверджується обвинуваальним актом та додатками до обвинувального акту, а саме реєстром матеріалів досудового розслідування та проведеними в ході досудового розслідування процесуальними діями, заявою потерпілого ОСОБА_7 від 11.12.2014 року.
Крім того суд вважає, що не є документами в розумінні ст.99 КПК України, на які посилається сторона захисту а прокурор не посилався під час судового розгляду та доказами у справі, відповідно до положень ст. 84 КПК України: витяг з ЄРДР.
Також на захист ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 в судових дебатах послався на відсутність складу злочину за ст. 263 КК України, з мотивів, що в Україні відсутній правовий режим власності в сфері обігу зборої на законодавчому рівні та знаряддя злочину обріз не належить його підзахисному, а було взято із відра, яке належало Фіткаленкам, проте орган досудового розслідування не перевірив показання ОСОБА_13 , не дослідив реєстраційні дані на рушниці обрізі та не встановив власника.
Суд відкидає й цей довід сторони захисту як надуманий за наступних обставин.
ВП ВС погодилась із ККС, що під "передбаченим законом дозволом" на поводження зі зброєю у розумінні ст. 263 КК, варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно-правовим актом, у тому числі підзаконним (Постанова від 03 липня 2019 р, № 288/1158/16-к)
Враховуючи правові позиції ВС, так як фабула ст..263 ч.1 КК України не вимагає обов`язкового встановлення титульного власника зброї, але лише доведення факту незаконного поводження із зброєю, в т.ч. й її носіння біля себе, навіть короткочасного, а також придбання и зберігання. Оскільки судом беззаперечно встановлено застосування ОСОБА_3 рушниці обрізу, то сам факт її використання за призначенням, тобто здійснення пострілу доводить і факт незаконного поводження із зброєю, тобто її придбання, носіння чи зберігання біля себе, навіть протягом короткотривалого періоду.
Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється жодним з учасників судового процесу, легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 спричинена діями обвинуваченого ОСОБА_3 . Стороною захисту не спростовано, що зазначені тілесні ушкодження останній міг отримати за інших обставин.
Визначальним при цьому є психічне ставлення винного до настання наслідків своїх дій, тобто мотив його дій і спрямованість умислу.
При цьому, суд приймає до уваги наступну правову позицію, згідно якої «сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства. Коли застосування насильства зумовлене прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих міркувань, факт його вчинення в громадському місці не дає підстав для кваліфікації таких дій як хуліганство». (ВС/ВП від 03.07.2019, справа №288/1158/16-к)
З`ясовуючи мотив дій і спрямованість умислу, суд виходить із встановлених обставин та наданих обвинуваченим показань, згідно яких ОСОБА_3 , прибувши на місце події, вважав, що потерпілий та інші особи, які перебували із ними, вчиняють протиправні дії по вилову риби у ставі, який, за його переконанням пербуває у його коритстуванні та він охороняв. Із мотивів особистої неприязні до вказаних осіб, яка раптово виникла в обвинуваченого, у зв`язку з тим, що останні, на думку ОСОБА_3 , незаконно виловлювали рибу, у нього виник умисел на заподіяння їм та потерпілому ОСОБА_7 в тому числі, тілесних ушкоджень, ступінь тяжкості яких на момент вчинення злочину ОСОБА_3 у своїй свідомості не визначав, тобто діяв із неконкретизованим прямим умислом.
Реалізуючи свій злочинний умисел та маючи на меті завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 взяв обріз мисливської гладкоствольної рушниці ІЖК-17 16 калібру, який знаходився в салоні належного йому автомобіля «Деу-Сенс», д.н.з. НОМЕР_3 , та здійснив один постріл в собаку, яка перебувала в той час на водоймі разом із братами ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_3 , не припиняючи свої злочинні дії, діючи умисно та з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, тяжкість яких не визначав, здійснив один постріл в напрямку ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , при цьому влучивши у потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: ран правої сідниці, задньої поверхні правого стегна та гомілки, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6 діб.
Згідно ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст.62 Конституції України, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.90 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Пленум Верховного Суду України у Постанові №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» роз`яснив судам, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.
Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід
кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлених судом обставин, хоча вказана подія й відбувалась в громадському загальнодоступному місці, в присутності сторонніх осіб, і у вчинках обвинуваченого та їх наслідках формально містяться дії, які за зовнішнім виглядом можуть підпадати під фабулу ч.4 ст.296 КК України, проте ні органом досудового розслідування, ні судом, не встановлено обов`язкового елементу хуліганського мотиву.
Як послідовно стверджував обвинувачений ОСОБА_3 , своїми діями він намагався лише захистити став від непрошених гостей-братів Фіткаленків, заперечуючи заподіяти тілесні ушкодження потерпілому та/або свідкам, й діяв лише із мотивів особистої неприязні, й така вказана позиція стороною захисту в судовому засіданні не спростована.
Зважаючи на презумпцію невинуватості та принцип, за яким усі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суд приймає таку позицію ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за фактичними (встановленими, доведеними) обставинами та наслідками, які фактично настали, тобто за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
З врахуванням вище зазначеного, суд дослідив та перевірив представлені по справі докази у зазначеному вище порядку, надав їм належну оцінку в їх сукупності та приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.263 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.
Судом детально проаналізовано та надано оцінку основним доводам сторони захисту щодо невинуватості та непричетності ОСОБА_3 до вчинення інкримінованих йому злочинів, які судом не приймаються до уваги із наступних підстав.
В судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , показання яких судом покладено в основу обвинувального вироку, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, й судом не встановлено будь-яких причин чи мотивів, які б свідчили про намір останніх оговорити обвинуваченого, як і не встановлено складу іншого кримінального правопорушення в тому числі замаху на вбивство чи перевищення меж необхідної оборони.
Крім того, докази у даному кримінальному провадженні зібрані, досліджені та оцінені судом з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та сумнівів щодо їх достовірності у суду не викликають, а тому такі доводи сторони захисту, суд розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності.
Зокрема з долучених потерпілим ОСОБА_7 до матеріалів кримінального провадження фотознімків вбачається, що ОСОБА_3 зафіксовано на льодяному покрові водойми, з сумкою темного кольору в руках, за зовнішнім виглядом, в якій міг знаходитися обріз гладкоствольної рушниці розмірами, що зазначені у висновку судово-балістичної експертизи (т.1 а.п. 70-72,116-122). З даного висновку, також вбачається, що з наданого на дослідження обрізу мисливської рушниці здійснення пострілу без натискання на його спусковий гачок (в результаті струсу, падіння чи удару), неможливе, а тому доводи обвинуваченого та його захисника про випадковий постріл є надуманими та покази обвинуваченого а також обставини зазначені в протоколі слідчого експеременту за участю обвинуваченого ОСОБА_3 суд розцінює, як намагання уникнути відповідальності за вчинене діяння.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №23 від 04.02.2015 року,№48 від 23.02.15р.(т.1 а.п. 135-136, 122-123) вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяні в той момент, коли він знаходився до стріляючого задом. Пошкодження характерні для пострілу з дистанції. Вказане свідчить, що будь-якої загрози для життя та здоров`я обвинуваченого від потерпілого та його братів не було, за таких підстав доводи обвинуваченого в цій частині суд визнає неспроможними.
Наведеними доказами та насамперед показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_29 , спростовуються також і доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що у нього не було зброї, таку його позицію суд враховує, як намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
Стороною захисту ні перед слідчим, ні судом не ставилося питання про проведення повторних судово-медичних експертих та слідчого експеременту, як і за власною ініціативою не проведено заключень та експертиз, які б спростували наявні в матеріалах справи висновки експертиз.
Також, суд встановив та вважає за необхідне звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не являється ні власником, ні орендарем ставу на законних підставах, на якому сталася подія кримінальних правопорушень 10.12.2014 року, а тому не мав права забороняти будь-кому виловлювати рибу з даного ставу і внаслідок цього вчинювати проти будь-кого дії насильницького характеру для запобігання вилову риби. Суд не може прийняти до уваги довіреність орендара ставу ОСОБА_9 , якою надано право охороняти ставок ОСОБА_3 , оскільки вона видана 19.03.2015 року, тобто після обставин скоєного кримінального правопорушення а також угоду від 10.12.2008 року, укладену між головою Нерубайської сільської ради якою доручено вести господарську діяльність та сплачувати орендну плату за ставок ОСОБА_3 , гідроспоруду, яка на думку суду є нікчемною, так як договір суборенди, посвідчений нотаріально відсутній, зміни до договору оренди між Новоархангельською РДА та орендарем ОСОБА_9 не вносилися, відомостей з державного реєстру речових прав, які б підтвердили право користування ставом не надано і на час завершення розгляду, також будь-яких трудових відносин з обвинуваченим не укладалося та суду стороною захисту не представлено (т.1 а.п.54-57).
Доводи захисника обвинуваченого про те, що між потерпілим і обвинуваченим існували тривалі неприязні відносини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Посилання захисника на те, що брати ОСОБА_7 побили ОСОБА_3 , спричинивши йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, суд не приймає до уваги, так як доказів того, що ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості суду не надано і в матеріалах провадження відповідні судово- медичні висновки відсутні.
Згідно копій довідок, не посвідчених стороною захисту про те, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Новоархангельській центральній районній лікарні з 10.12.2014 року по 02.01.2015 року з діагнозом: струс головного мозку, забій грудної клітини, закритий перелом 11 ребра справа тощо. Проте, дана довідка не підтверджує того, що вказані тілесні ушкодження ОСОБА_3 були отримані після події злочинів, спричинені саме братами ОСОБА_7 , з неї не можливо встановити коли вона була видана, вона не містить печатки лікувального закладу, а лише печатку лікуючого лікаря. Крім того, листок непрацездатності ОСОБА_3 підписаний іншим лікуючим лікарем, а не тим, який видавав довідку (т.1 а.п. 146-149).
Тому, дану довідки суд не приймає до уваги, як доказ того, що внаслідок злочину обвинуваченому були заподіяні тілесні ушкодження свідками.
При цьому суд не заперечує, що ОСОБА_3 стаціронарно лікувався з 12.12.2014-02.01.2015 року, що підтверджено належно посвідченою копією виписки із медичної карти хворого ОСОБА_3 (а.с.49-51т.3)
Також стороною захисту не представлено суду доказів, щодо матеріалів кримінального провадження, щодо дій ОСОБА_10 та ОСОБА_29 , яка була закрита та скасована слідчим суддею (а.с.44-46 т.3) та на їх дослідженні сторона захисту не наполягала.
Крім того, свідок ОСОБА_29 не заперечував того, що між ними ОСОБА_29 , ОСОБА_10 та обвинуваченим відбулася бійка і вони штовхали один одного, наносили удари обвинуваченому з метою припинити його незаконні дії.
Твердження захисника про те, що між обвинуваченим та братами ОСОБА_7 сформувалися стійкі неприязні відносини ще досить давно до події злочинів, ОСОБА_3 звертався із заявами до правоохоронних органів на них, оскільки вони неодноразово виловлювали рибу у ставку, який орендує обвинувачений є безпідставними, так як є позицією сторони захисту, яку суд оцінює критично. Крім цього, дані обставини не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки незначний привід - вилов риби на ставу, де відповідно до обов`язків орендаря ОСОБА_9 ( т.2.а.п.55 ) повинні влаштувати місця для загального водокористування, спортивного та любительського риболовства та недоброзичливі стосунки в зв`язку з попереднім виловом риби, - не можуть бути підставою для застосування зброї, здійснення пострілів як в тварину так і людей та нанесення тілесних ушкоджень людині.
При цьому суд враховує, що норми, передбачені частиною першою статті 296 КК України - хуліганство (основний склад злочину) - та частиною четвертою цієї самої статті, з-поміж інших ознак, - хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї (кваліфікований склад злочину), - визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.
Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно.
Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, а звідси - визначення однаковості чи неоднаковості застосування норми закону про кримінальну відповідальність, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
У кримінальному проваджені судом встановлено природа взаємин, які склалися між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_7 ; причина виникнення діяння; час, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг посягання; характер та динаміка дій ОСОБА_3 , властивості використаного ним знаряддя посягання; характер наслідків та причинний зв`язок між ними та діями обвинуваченого.
З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення судом зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_3 ознак заподіяння легкого тілесного ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я та перекваліфікацію дій з ч.4 ст.296 на ч.2 ст. 125 КК України.
Судом встановлено, що приводом для злочинних дій ОСОБА_3 став незначний привід - вилов риби, в той же час суд звертає увагу, що потерпілий мав право ловити рибу на одну вудку та на один крючок у визначеному орендарем місці, що визначено в договорі оренди водоймища), але обвинувачений із застосуванням вогнепальної зброї діючи умисно здійснив постріл у тварину, яка враховуючи, що є собакою-дворняжоюк сумнівно могла виконувати команди господаря а саме "фас" та заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілому. Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, були позбавлені будь-якої необхідності та виникли з бажання показати своє верховенство та неповагу до особи, людської гідності та байдужим ставленням до законів та встановлених правил поведінки.
Зокрема ст.47 Водного кодексу України визначає, що загальне водокористування здійснюється громадянами України для задоволення їх потреб безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів. У статті перелічені деякі основні потреби громадян, до яких входять купання, плавання на човнах, водопій тварин, любительське і спортивне рибальство.
Судом також взято до уваги правовий висновок вищого суду, згідно якого «для кваліфікації дій особи за ст.296 КК обов`язковим є наявність умислу винного саме на порушення громадського порядку» (постанова ВСУ, № 5-17кс12 від 04.10.2012 р.).
При цьому сам факт застосування обвинуваченим ОСОБА_3 вогнепальної зброї доводить також і факт придбання, зберігання та носіння цієї вогнепальної зброю без передбаченого законом дозволу. Судом не встановлено період, протягом якого ОСОБА_3 вчиняв ці протиправні дії, проте тривалість цього періоду жодним чином не впливає ні на кваліфікацію, ні на винність обвинуваченого.
За таких обставин доводи сторони захисту не підлягають задоволенню.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, розмір шкоди, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень - скоєно невеликої тяжкості та тяжке кримінальні правопорушення.
Судом не встановлено обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого, передбачені ст.ст. 66,67 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення, за місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони, пенсіонер за віком, але працює водієм та являється особою похилого віку, має ряд хронічних захворювань та скарги на стан здоров`я, на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.(т.1 а.п.144-145)
Згідно висновку Новоархангельського РВ філії ДУ "Центр пробації", щодо вчинення правопорушень обвинуваченим ОСОБА_3 , вважають, що виправлення цієї особи можливе без ізоляції від суспільства. Доцільно з метою виправлення та запобіганню вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому застосувати заходи контролю, підтримки та допомоги, які можуть вплинути на фактори ризику та знизити ризик повторного кримінального правопорушення. У разі якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає, що таке покарання повинно включати в себе обов`язки передбачені п.1 ч.1 ст.76 КК України. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький (т. 4 а.п. 2-4).
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При цьому, суд враховує положення ст.439 КПК України, згідно якої при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Судом встановлено, що судовий розгляд даного кримінального провадження відбувався неодноразово та у ньому виносилися наступні судові рішення.
- вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року скасовано вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року стосовно ОСОБА_3 в частині призначеного покарання та призначено нове покарання, за ст.263 ч.1 КК України 2 роки позбавлення волі, за ст.296 ч.4 КК України 3 роки позбавлення волі, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання 3 роки позбавлення волі із реальним відбуттям покарання, ОСОБА_3 взято під варту в залі суду (т.2 а.п. 116-122);
- ухвалою ВССУ від 14.02.2017 року вищевказаний вирок скасовано, у зв`язку з тим, що апеляційний сду визначив покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.263 КК України, не пославшись при цьому на застосування ст.69 КК України (т.2 а.п. 219-223);
- ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.07.2017 року скасовано вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року стосовно ОСОБА_3 , у зв`язку із неповним дослідженням доказів (т.3 а.п. 85-91).
Позиція суду про неприпустимість погіршення становища ОСОБА_3 збігається також із наступним правовим висновком: "Вирок, постановлений за результатами нового розгляду справи, не може погіршувати становище засудженого, окрім випадків скасування попереднього вироку за скаргою прокурора та/або потерпілого" (ВС/ККС № 414/1217/14-к від 22.01.2019). Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.06.2016 року було скасовано за касацією прокурора та за касаційною скаргою ОСОБА_3 ..
Застосування ч.1 ст.69 КК України можливе у випадку, коли пом`якшуючі обставини настільки знижують тяжкість злочину, що призначення винному покарання в межах санкції було б явно несправедливим (ВС/ККС № 442/1887/16-к від 15.03.2018).
Судом не встановлено підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче нижчої межі, передбаченої станцією статті.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться відповідно до категорії невеликої тяжкості (ч.2ст.125 КК України) та тяжкий злочин (ч.1ст. 263 КК України), особу обвинуваченого, який ранішене притягувався до кримінальної відповідальності, працює водієм в Новоархангельській районній раді, але є пенсіонером за віком, отримує пенсію та має належний рівень матеріального забезпечення, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.
Виходячи із сукупності всіх обставин кримінального провадження, враховуючи мотив кримінальних правопорушень та спосіб їх вчинення, тяжкості та спричинених наслідків, особу винного, відсутність обставин, що пом"якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в межах санкції статті, яка передбачає також покарання у виді обмеження волі на строк до двох років, за ч.1ст.263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті, дані види покарання, із врахуванням особи обвинуваченого, є достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликоїї тяжкості, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Згідно ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України вчинене 10.12.2014 року, минуло вже і 5 років.
З огляду на вказане, та враховуючи особу обвинуваченого, який являється пенсіонером, тобто є особою похилого віку, має скарги на стан здоров`я, раніше не судимий суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, тому відповідно до вимог ст.ст. 75,76 КК України, за можливе звільнити його від відбуття покарання, якщо він протягом, призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього судом обов`язки. Суд, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, особи винного, вважає, що необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого будуть наступні обов`язки, передбачені ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 серпня 2018 року, в разі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VII.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», положення Європейської Конвенції з основоположних свобод та прав людини та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 в строк відбуття покараня строк перебування під вартою із 01 червня 2016 року по 16 лютого 2017 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. (т.2, а.п.121, т.3 а.п.24).
Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України, за можливе звільнити його від відбуття покарання з випробуванням та вважє за необхідне до набрання вироком законної сили обрати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України,суд-
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання:
- за ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
- за ч.1 ст.263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_3 час його перебування під вартою - із 22 березня 2016 року по 16 лютого 2017 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік.
У відповідності п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
До набрання вироком законної сили обрати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведенням експертиз в розмірі 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 24 копійки.
Речові докази у кримінальному провадженні, після вступу вироку в законну силу:
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1