ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2803/19 Номер провадження 11-кп/814/521/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника ВК ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції з ДУ «Божковська виправна колонія № 16», провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Євпаторія АР Крим, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, не одруженому,

засудженому 15.06.2012 року вироком Євпаторійського міського суду АР Крим за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі, ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 02.03.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 19.01.2012 року по 21.08.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суд врахувавши особу засудженого та його характеристики та дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, при цьому взявши до уваги висновок установи, в якій засуджений відбуває покарання, оскільки останній згідно оцінки його поведінки є таким, що «не став на шлях виправлення».
Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Посилається на незаконність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, вказує, що відбув 2/3 строку покарання, за час відбування покарання в «Божківській виправній колонії» має одне стягнення, яке погашене та 4 заохочення, працевлаштований у виробничій зоні. Посилається на характеристику від 22.01.2020 в якій установа вказує, що він довів своє виправлення та вважає за доцільне застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги засудженого та думку представника ВК, який вказав, що засуджений тільки стає на шлях виправлення, перевіривши матеріали провадження обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин вчинений у віці до 18 років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину. При цьому умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.

Так, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд першої інстанції вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
З матеріалів провадження вбачається, що неповнолітній ОСОБА_8 засуджений вироком Євпаторійського міського суду АР Крим за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 19.01.2012, кінець строку 19.01.2022.
В ході судового розгляду встановлено, що за час утримання в ДУ «Сімферопольський слідчий ізолятор» характеризувався негативно. За порушення вимог режиму відбування покарання було накладено 3 стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав, до праці не залучався.

З 19.09.2012 по 21.11.2014 відбував покарання в ДУ «Кременчуцька виховна колонія», де характеризувався позитивно, порушень вимог встановленого порядку відбування покарання не допускав, отримав 1 заохочення, стягнень не мав.

З 21.11.2014 по 22.11.2017 відбував покарання в ДУ «Білозерська виправна колонія № 105», де характеризувався негативно, за порушення вимог режиму відбування покарання мав 5 стягнень, які погашені, заохочень не мав.

З 22.11.2017 відбуває покарання в ДУ «Божковська виправна колонія № 16», де працевлаштований різноробочим на виробничій зоні, до праці ставиться сумлінно, завдання виконує вчасно і якісно. За час відбування покарання в цій установі мав 1 стягнення та 4 заохочення. Відповідно до характеристики від 22.01.2020 ОСОБА_8 характеризується позитивно та на думку адміністрації установи довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Досліджені характеристики на засудженого ОСОБА_8 свідчать про його нестабільну поведінку протягом усього періоду відбування покарання, однак позитивні зміни, які сталися у його поведінці і ставленні до праці вказують на те, що він тільки стає на шлях виправлення.

Викладене вказує на те, що ОСОБА_8 в повній мірі не довів своє виправлення, а тому застосування умовно-дострокового звільнення щодо нього є передчасним.

Доводи апеляційної скарги засудженого про його позитивну характеристику та працевлаштування є недостатнім для висновку про його виправлення, оскільки остання за часом характеристика не є беззаперечним доказом того, що засуджений твердо став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 в повній мірі не довів свого виправлення, а тому апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 січня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4