Справа № 443/1872/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/278/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000921 від 20.09.2016 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
ч.3 ст. 186 КК України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 25 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін 1 (один) рік.
У відповідності до вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В задоволенні цивільного позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 970, 56 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку ОСОБА_6 20.09.2016 року близько 01 години 30 хвилин в АДРЕСА_2 з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом підбору ключа до внутрішнього замка вхідних дверей квартири потерпілої ОСОБА_10 , відчинив вказані двері та проник у приміщення вказаної квартири, де в коридорі на поличці шафи-купе із шкатулки таємно викрав гроші в сумі 2000,00 грн., після чого пройшов у спальну кімнату та намагався викрасти мобільний телефон, однак був помічений ОСОБА_11 . Під час того як ОСОБА_6 виймав зарядний пристрій з розетки електромережі спальної кімнати та усвідомивши, що його дії викрито та будуть припинені, залишив місце події та втік у невідомому напрямку.
Не погоджуючись з даним вироком прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищенаведений вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Підкреслює, що судом при ухваленні даного вироку не враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», а саме абзац 3 п.4 де вказано, що дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами, і незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Також вважає, що суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не в достатній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, також не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, також не в повній мірі надав оцінку обтяжуючим обставинам. Звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності, зокрема він раніше судимий 06.10.2005 Жидачівським районним судом за ч.2 ст. 187 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 30.04.2009 Жидачівським районним судом за ч.2 ст. 296 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала доводи поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, оскаржуваний вирок слід скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту п.п. 2, 3 ч.1 ст. 409 КПК України, вбачається, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення..
Так, ст. 370 КПК України, визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, з такої вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не мотивував свого рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України, не навів докладних мотивів для їх спростування, не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не звернув уваги на те, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивовано.
Як встановлено колегією суддів, згідно вироку обвинувачений свою вину визнав повністю, однак від дачі показів відмовився, дії ОСОБА_6 досудовим слідством були кваліфіковані за ч. 3 ст.186 КК України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не оцінивши фактичних даних із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, допустив істотне порушення вимог КПК, а тому висновки у вироку щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 є передчасними.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
Проте, замість перевірки додержання наведених приписів закону, суд першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, не мотивував, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення та попередження вчинення нових злочинів без відбування засудженими покарання у виді позбавлення волі за умови певного контролю за його поведінкою. При цьому, у разі підтвердження винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, покарання з застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає надто м`яким в даному випадку.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що наявний в матеріалах кримінального провадження текст вироку є нечитабельним (незадовільної якості), що є недопустимим, так як виключає можливість усвідомлення та розуміння суті обвинувачення та висновків суду.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог КПК України, прийняти законне і обґрунтоване рішення.
На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів ,-
у х в а л и л а :

вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволити частково.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4