Дата документу 19.12.2019 Справа № 311/2257/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1681/19 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2257/19 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Куйбишево Запорізької області, українця, громадянина України, студента 4 курсу факультету «Управління і фінанси» Запорізького національного технічного університету, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи №3-75 від 18 березня 2019 року в розмірі 572,00 грн., судової балістичної експертизи №2-138 від 11 квітня 2019 року в розмірі 858,00 грн. в загальному розмірі 1430 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 24 лютого 2019 року, приблизно о 09-00 годині, знаходячись в приміщенні магазину ПП «Тихий Ю.В.» по вулиці 8-го Березня в місті Василівка Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, тримаючи в руках предмет, ззовні схожий на пістолет, направив його в сторону продавця вказаного магазину ОСОБА_10 , висловлюючи при цьому усні вимоги на адресу останньої негайно передати йому грошові кошти, чим викликав у останньої реальний страх за своє життя та здоров`я, проте не отримавши грошових коштів, з місця події втік, чим вчинив напад на потерпілу ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та обставини кримінального провадження вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та навчання, повністю визнав свою провину та покаявся у вчиненому, відсутність претензій з боку потерпілих. Однак прокурор вважає, що з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання та звільненні особи від його відбування. Так, з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Судом належним чином не враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину, небезпечний характер дій обвинуваченого, його особисте ставлення до вчиненого. Прокурор вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

На підставі викладеного просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на 5 років. Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого і його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, обставини які пом`якшують покарання, і відсутність таких що його обтяжують.
Так, судом враховано особу обвинуваченого, який є не судимим позитивно характеризується за місцем роботи і навчання, відсутність претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілих. До обставин які пом`якшують покарання суд відніс повне визнання вини, щире каяття і сприяння встановленню істини в ході досудового розслідування.

Обставини, про які вказував апелянт, як підстави для скасування вироку тяжкість вчиненого злочину, враховувались судом, при призначенні покарання. Посилання апелянта в контексті відсутності критичної оцінки є безпідставними, до того ж щире каяття підозрюваного встановлено і зазначене слідчим у обвинувальному акті, який затвердив прокурор.

Тривалість іспитового строку встановлено з дотриманням вимог матеріального закону, визначення ж його розміру, так саме як і рішення щодо покарання є дискреційними повноваженнями суду.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Отже, висновок суду щодо виду і розміру покарання призначеного ОСОБА_7 а також рішення щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням і з встановленням саме такого розміру іспитового строку є обґрунтованим.

Доводи зазначені в апеляційній сказі прокурора правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4