КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

09 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 25 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_6 відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора щодо неналежного розслідування кримінального провадження.

Своє рішення про відмову у відкритті провадження слідчий суддя обґрунтувала тим, що положення ст. 303 КПК України визначають вичерпний перелік дій, бездіяльності та рішень слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді, однак, як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність щодо неналежного розслідування кримінального провадження, яка, відповідно до вимог вказаної вище статті, оскарженню не підлягає.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослівно, мовою оригіналу:

«1) рассмотреть уголовное дело в полном объёме в АСК;
2) дело вести письменным производством не нарушая Закон Украины О доступе к судебным решениям и статей Конституции Украины в деле сохранения Культурно-исторического Наследия г. Киева
3) можно отвечать оперативно на електронный адрес или фейсбук.».
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що 17 березня 2020 року поштою він отримав рекомендований лист, який був йому направлений 17 березня 2020 року в якому містилась оскаржувана ним ухвала слідчого судді ОСОБА_6 , однак копії відкриття провадження по кримінальній справі за його заявою від 21.02.2020, він так і не отримав.

Крім того, як зазначає апелянт, суддя ОСОБА_6 , не запросивши у нього матеріали та не уточнивши подробиці у нього та прокурора, винесла завідомо неправомірне судове рішення, оскільки ухвала про те, щоб взагалі не розглядати кримінальну справу була написана заднім числом.

Будучи повідомленим належним чином про час і місце апеляційного розгляду ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подавши 09 квітня 2020 року електронною поштою заяву про неможливість прибути в судове засідання та розгляд поданої ним скарги у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження за скаргою ОСОБА_5 , останній звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою (скаргою) в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, в якій зазначає про те, що 05 лютого 2020 року він звернувся до прокуратури м. Києва із заявою по серії кримінальних справ про надання номерів ЄРДР та публічних звітів про проведену діяльність щодо перевірки фактів зловживання службовим становищем слідчими та прокурорами у резонансних справах, які розслідуються новою владою з 2014 року, однак на його звернення відповідей не має, дій прокуратури м. Києва не має, їх звернень до судів за явними фактами злочинів, передбачених КК України також не має. Заступник прокурора м. Києва в особі ОСОБА_7 порушив закон і повинен надати відповідь у суді.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, вказана заява (скарга) не містить у собі посилань на бездіяльність прокурора, яка, відповідно до вимог закону може, бути оскаржена під час досудового розслідування.

Зокрема, як прямо передбачено п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Незважаючи на вищенаведені вимоги закону, в заяві (скарзі) ОСОБА_5 від 21 лютого 2020 року, з якою він звернувся Шевченківського районного суду м. Києва, не зазначено про бездіяльність прокурора, яка може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Що ж стосується ненадання ОСОБА_5 відповіді на його звернення до Прокуратури м. Києва від 05 лютого 2020 року та не вчинення дій, про які йшла мова у цьому зверненні, то ця бездіяльність не може розцінюватись як така, що може бути оскаржена в порядку ст. 303 КПК України, з огляду на таке.

По-перше, враховуючи форму та зміст вказаної заяви, її розгляд не передбачає здійснення прокурором інших процесуальних дій, тим більше які він зобов`язаний вчинити у визначений саме КПК України строк, оскільки вказаним Законом визначений строк лише для розгляду клопотань, які подаються в порядку ст. 220 цього Кодексу, однак заява ОСОБА_5 від 05 лютого 2020 року під таке клопотання не підпадає, оскільки в ній взагалі відсутні будь-які посилання на норми КПК України, а також на те в рамках якого саме кримінального провадження вона подається.

По-друге, в порядку ст. 303 КПК України може бути оскаржена не будь-яка бездіяльність конкретного прокурора чи прокуратури в цілому, в даному випадку прокуратури м. Києва, яка пов`язана з розслідуванням кримінальних проваджень, а лише бездіяльність прокурора, яка прямо передбачена законом (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК) під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження, а не бездіяльність в рамках невизначеного кола кримінальних проваджень, в яких прокурор здійснює процесуальне керівництво.

По-третє, відповідно до норм КПК України, так само як і Конституції України, учасники кримінального провадження, в тому числі потерпілі у кримінальному провадженні, не наділені правом вимагати від прокурора або прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні звіт про проведену роботу під час здійснення досудового розслідування, оскільки порядок інформування суспільства, в тому населення відповідної адміністративно-територіальної одиниці про діяльність прокуратури, регламентовано спеціальним законом, а саме ст. 6 Закону України «Про прокуратуру».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що слідчий суддя винесла завідомо неправомірне судове рішення, оскільки ухвала про те, щоб взагалі не розглядати кримінальну справу була написана заднім числом також є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та матеріалах судового провадження.

Як прямо передбачено ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У такому випадку, розгляд скарги, а не кримінальної справи, в порядку, передбаченому ст. 306 КПК України, не проводиться через відсутність для цього законних підстав, а копія ухвали про відмову у відкритті провадження, як це передбачено ч. 5 ст. 304 цього Кодексу, невідкладно надсилається особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Та обставина, що супровідний лист до копії ухвали від 26 лютого 2020 року було датовано 06 березня 2020 року, а саму копію ухвали ОСОБА_5 отримав лише 17 березня цього року, не може служити підтвердженням того, що її було написано заднім числом, оскільки підстави для такого висновку відсутні, так само як і для висновку про завідому неправомірність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає жодних правових підстав для задоволення апеляційної карги та скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 , є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким залишити зазначену ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, щодо неналежного розслідування кримінального провадження, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-сс/824/2139/2020

Категорія ч. 2 ст. 309 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції ОСОБА_6

Доповідач - суддя ОСОБА_1