Справа № 742/421/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/27/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.018.270.210.001.793, за апеляційними скаргами захисника, в інтересах обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 травня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Змінено обвинуваченому, до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 10 травня 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_6 під вартою в ІТТ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області з 27 жовтня 2018 року по 29 жовтня 2018 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі .

Стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 250000 грн. 00 коп., на користь ОСОБА_10 - 70000 грн. 00 коп..

Стягнуто з ОСОБА_6 3432 грн. 00 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

До набрання вироком законної сили, залишено накладений ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.10.2018 р. арешт на автомашину ЗАЗ 968 МД, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 , який визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України. (а.п.162).

В апеляційних скаргах, які за своїм змістом дублюють одна одну, обвинувачений та його захисник просять вирок місцевого суду змінити, пом`якшити основне покарання до 2 років обмеження волі. Задовольнити усі клопотання, які подавались захистом при розгляді справи у суді першої інстанції. Також просять дослідити усі докази, які покладені у вирок судом першої інстанції. Захисником на досудовому слідстві заявлявся ряд клопотань, в задоволенні яких було відмовлено, а саме: проведення з обвинуваченим слідчого експерименту; призначення судової автотехнічної, трасологічної та судово - медичної експертиз. Також, при розгляді справи по суті судом першої інстанції, було відхилено ряд клопотань про допит свідків, які могли у судовому засіданні підтвердити намагання обвинуваченим передати грошові кошти родичам ОСОБА_12 на відшкодування заподіяної ним шкоди. Клопотання про визнання неналежними та недопустимими доказами протоколу місця ДТП та схеми до нього, так як відповідно до фотоілюстрацій зроблених на місці ДТП і допиту свідка ОСОБА_13 , в місці ДТП була велика калюжа, яку об`їжджав автомобіль, що рухався обвинуваченому назустріч та який суттєво впливав на дорожню обстановку перед наїздом на пішоходів. Показання свідка ОСОБА_14 , на які посилається місцевий суд у вироку, слід визнати неналежним та недопустимим доказом так як вони не відповідають дійсним обставинам. Вину обвинувачений визнав щиро, це нічим не спростовано, передав потерпілим 10 тисяч гривень, що є для нього досить значною сумою, які вони повернули ОСОБА_6 за власною волею. Обвинувачений має на вихованні малолітню дитину. Таким чином маються три обставини, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання відсутні, а тому суд незаконно призначив майже максимальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, хоча мав призначити покарання мінімальне, або нижче нижчої межі.

Як встановив доведеним місцевий суд, 27 жовтня 2018 року, близько 13 години, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-968МД», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Густинській в напрямку вул. Боброва, у м. Прилуки Чернігівської області, і поблизу будинку №14 по вул. Густинській проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини на праве по напрямку його руху узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які рухались по правому узбіччю в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, від яких померла на місці пригоди, а потерпіла пішохід ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Клопотання сторони захисту про задоволення усіх клопотань, які подавалися при розгляді справи у суді першої інстанції, в тому числі про проведення з обвинуваченим слідчого експерименту, призначення та проведення експертиз, допиту свідків не тільки не логічне, але й не ґрунтується на Законі.

По-перше: стороною захисту, в супереч ч. 3 ст. 404 КПК України, не наведено даних, що докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, чи ці докази не досліджувалися судом першої інстанції, але про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Клопотання сторони захисту розглядалися судом першої інстанції і по них прийняті відповідні рішення в установленому порядку.

По-друге: обвинувачений не заперечує фактичні обставини скоєння інкримінованого злочину і піднімає з адвокатом питання лише про пом`якшення покарання, а адвокат в апеляційній скарзі ще й зазначає: «Вину ОСОБА_6 визнав щиро, це нічим не спростовано, передав потерпілим 10 тисяч гривень, що є для нього досить значною сумою…»

Визнання обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, віднесено до компетенції суду і місцевий суд їх не встановив, належним чином обґрунтувавши свою думку з якою погоджується і колегія суддів.

Окрім того, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, без застосування ст. 69 КК України не можливе, а сторона захисту в резолютивних частинах своїх апеляційних скарг про застосування цієї правової норми не просить.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким необережним злочином, його характер, позицію потерпілих по справі, які наполягали на суворості покарання, ставлення до вчиненого та особу винуватого: одружений, має малолітню дитину, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.п.164-166), у лікарів психіатра та нарколога на диспансерному обліку не перебуває (а.п.168-169), раніше судимий вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2010 року за ч. 3 ст. 186, ст.ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вироком апеляційного суду Чернігівської області від 18 лютого 2011 року вирок Деснянського районного суду скасовано щодо призначеного покарання та засуджено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, умовно-достроково звільненого 06 червня 2013 року (а.п. 167, 171-175), який, маючи не зняту та непогашену судимість за умисний тяжкий злочин, знову скоїв хоч і не обережний але тяжкий злочин, досудову доповідь органів пробації щодо соціально психологічної характеристики обвинуваченого.

Голослівну заяву обвинуваченого, що інша автомашина створила перешкоду для його руху місцевий суд правильно розцінив як намагання уникнути покарання чи його пом`якшити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, а тому підстав для зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4