Провадження №11-кп/801/1186/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003780, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2019р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, проживає в цивільному шлюбі, з вищою освітою, менеджер в ТОВ «4 Хайтек», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 04 серпня 2017 близько 09 год. 10 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 600-річчя у м. Вінниці зі сторони вул. Хмельницьке шосе у напрямку вул. В. Порика, в районі електроопори № 11 не вжив своєчасних заходів до зупинки свого автомобіля в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїзну частину вул. 600-річчя по розмітці нерегульованого пішохідного переходу, з права на ліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого з необережності допустив наїзд на вищевказану особу.
Внаслідок даної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1375/1389 від 16.11.2017 ОСОБА_12 отримала наступні тілесні ушкодження: сполучну травму тіла, а саме відкриту проникаючу черепно-мозкову травму забій головного мозку середнього ступеню важкості з формуванням контузійних вогнищ у лобній та скроневих долях з обох сторін, травматичний субарахноїдальний крововилив, субдуральні крововиливи (нашарування) над півкулями головного мозку, перелом кісток склепіння і основи черепа (потиличної і тім`яної кісток зліва, правої тім`яної кістки, розходження сагітального шва, переломи передньої та задньої стінок лівої лобної пазухи, стінок градчастого лабіринту ліворуч, кісток носа), забійну рану тім`яно-потиличної ділянки справа, параорбітальні гематоми обох очей, забійну рану ясен нижньої щелепи ліворуч; закриту травму грудної клітки перелом 3,4 ребер справа, тіла 3-го і 12-го грудних та 1-го поперекового хребців, забій нижніх часток обох легень; закритий перелом хірургічної шийки лівого плеча, забійна рана ділянки лівого надпліччя, множинні рани лівої кисті з пошкодженням розгинального апарату 2 пальця. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких, оскільки переломи кісток склепіння і основи черепа є небезпечними для життя у момент заподіяння.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №781а від 24.10.2017, в умовах даної пригоди водій автомобіля «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом зупинки транспортного засобу до смуги руху пішохода. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином своїми необережними діями водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 , знаходяться у причинному зв`язку з наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потяло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_6 обставиною щире каяття.
В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ОСОБА_6 під час майже всього судового розгляду свою вину не визнавав, а визнав її лише перед дебатами в суді під тиском доказів про скоєння злочину, що не може бути пом`якшуючою обставиною, а тому через відсутність пом`якшуючих вину обставин застосування судом ст. 75 КК України суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання та не було вирішено питання щодо доцільності призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду залишити без змін, так як доводи прокурора вважає необґрунтованими, а вирок законним.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить її задовільнити, оскільки вважає, що відсутні обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, не повністю відшкодовані матеріальні збитки, а також безпідставно не застосоване додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, а тому просить призначити покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами 3 роки, думку потерпілої ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 , які також просять задовільнити апеляційну скаргу прокурора, зважаючи на тяжкість тілесних ушкоджень та пояснили, що обвинувачений відшкодував збитки, але це ще не всі і вони будуть звертатись про стягнення в порядку цивільного провадження, обвинувачений просив у потерпілої вибачення, але вони не примирилися, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , які просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки він спочатку не визнавав вину, бо не розумів в чому його порушення, після проведення слідчого експеримента, наглядно переконався, що допустив порушення ПДР, після чого визнавав вину і тому просить врахувати, що він не тільки визнає вину, але й щиро кається, ним добровільно надавались всі необхідні кошти, для лікування потерпілої, він цікавився її станом здоров`я, оскільки потерпіла не заявила цивільний позов, не повідомляла про суму, яку ще необхідно відшкодувати, а тому він не мав змоги відшкодувати шкоду, якщо така ще існує, також просять взяти до уваги і обставини, які склались в його сім`ї, це важка хвороба матері, а він є єдиним сином, також допомагає бабусі, яка цього потребує за станом здоров`я, він проживає у цивільному шлюбі, і дружина перебуває у стані вагітності, ОСОБА_6 є менеджером по закупівлям у ТОВ « 4 Хайтек», а тому в його обов`язки входять міжміські відрядження, а тому просять залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом доказами в їх сукупності.
Проте, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та призначено обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, яке не буде сприяти виправленню обвинуваченого.
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6
передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з
позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції призначаючи мінімальне покарання ОСОБА_6 у виді 3 років позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75, п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його позитивну характеристику, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Разом з тим, місцевий суд належно не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_6 порушив два пункти Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на людину на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
В зв`язку з наведеним, незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, про що просять прокурор та потерпіла, суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
А тому доводи сторони захисту, в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, про залишення без змін призначеного ОСОБА_6 покарання і можливість його звільнення з випробуванням від відбування покарання без призначення додаткового покарання, не знайшли свого підтвердження, оскільки посилання на необхідність мати права керування автомобілем для особистих цілей і перевезення хворої матері ОСОБА_6 та вагітної дружини не є достатніми для не призначення додаткового покарання за вчинене кримінальне правопорушення.
Що стосується вимог прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку вказівки про визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_6 щире каяття, та призначення обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі, то апеляційний суд вважає їх також необґрунтованими.
Так ВС роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 не вчиняв будь-яких дій, які би свідчили, що він намагається ввести слідство в оману та хоче уникнути від кримінальної відповідальності, оскільки не розумів коли саме допустив ПДР, після проведення слідчого експерименту визнав вину, і в ході апеляційного розгляду також визнав вину і щиро жалкував, що в результаті його дій потерпіла отримала тілесні ушкодження, а також прийняв всі міри, передавши кошти на лікування і придбання ліків, а тому суд не погоджується з доводами прокурора, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє щире каяття, щодо часткового відшкодування шкоди, то апеляційний суд бере до уваги, що всі можливі міри обвинуваченим було прийнято для усунення шкоди, а те, що потерпіла сторона не скористалась правом звернутися з цивільним позовом, якщо є підстави для відшкодування, не можна вважати, що обвинувачений не прийняв всіх мір до відшкодування шкоди, і висловився про згоду, відшкодувань в майбутньому, якщо такі будуть заявлені, що також свідчить про щире каяття і намагання виправити наслідки вчиненого.
Зважаючи на ряд пом`якшуючих обставин, це визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди на час розгляду кримінального провадження, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, які склались в сім`ї, важка хвороба матері, яка є одинокою, у якої немає інших дітей, окрім обвинуваченого, вагітної дружини, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки та є працевлаштованим, дає підстави вважати, що апеляційна скарга прокурора про необхідність обвинуваченого ОСОБА_6 відбувати покарання у виді реального позбавлення волі, є необґрунтованою, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а покладені обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України, будуть сприяти контролю за поведінкою обвинуваченого.
Враховуючи наведене та те, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок в частині не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання та ухвалити новий вирок, призначивши до вже визначеного основного покарання ще й додаткове покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.08.2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 протягом встановленого судом іспитового строку обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Вінницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя