Справа № 191/4419/19
Провадження № 1-кп/191/382/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1 ,

За участі секретаря- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001590 від 28.10.2019 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Косолариі Тетрицкаройського району Грузинської РСР, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не працюючого, одружений, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участі в судовому засіданні: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_6 ,

Встановив:
ОСОБА_3 , 27 жовтня 2019 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, слідував по вул. Виконкомівська, м. Синельникове, Дніпропетровської області. В цей час він побачив ОСОБА_7 , яка слідувала в попутному з ним напрямку, та розмовляла по мобільному телефону та маючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном визначив останню як особу, відносно якої можливо вчинити злочин, тобто відкрито викрасти її майно, а саме вищевказаний мобільний телефон.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_3 , 27.10.2019 близько 13-47 год., ззаду підійшов до ОСОБА_7 та ривком, вирвав з руки потерпілої ОСОБА_7 її мобільний телефон « Samsung Galaxy J2», в якому була встановлена сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_1 , чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 2577, 20 грн. (висновок експерта №3677/19 від 06.11.2019).
З викраденим майном ОСОБА_3 з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Оскільки в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають обвинувальні акти у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.297 КК України, то дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст, 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав в повному обсязі та пояснив обставини так як зазначено в обвинувальному акті. Просив суд суворо не карати, розкаявся у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_7 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, суду надана заява потерпілої ОСОБА_7 в якій вона зазначила про те, що їй відшкодована в повному обсязі завдана матеріальна та моральна шкода, просила суд призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі з випробуванням.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку. Обвинувачений не заперечував проти розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку.

Оскільки сторонами кримінального провадження не оспорювались фактичні обставини справи, а судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, при цьому у суду відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, тому вислухавши думку сторін кримінального провадження, та роз`яснивши обвинуваченому положення ст.349 КПК України, в порядку частини 3 статті 349 КПК України, дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються визнано судом недоцільним.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Сторона захисту не оспорювала правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України за ознакою повторності та надала згоду на розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, отже правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого під сумнів не ставиться.

Суд дійшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України - є визнання винуватості, щире каяття.

Обставини, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - судом не встановлені.

Суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, яке є тяжким кримінальним правопорушенням , особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий, має родину, в тому числі малолітнього сина на утриманні, визнав свою провину, відшкодував шкоду потерпілій.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Суд вважає, що станом на момент ухвалення вироку в цій справі відсутні обставини, які б беззаперечно визначали підстави для призначення покарання пов`язаного з реальним позбавленням волі. Такий висновок обґрунтований тим, що ОСОБА_3 не визнаний судом винуватим у вчиненні інших кримінальних правопорушень і справи на цей час перебувають в провадженні суду.

З врахуванням принципів індивідуалізації та гуманізації покарання, позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити покарання з випробуванням, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 с застосуванням ст.ст.75,76 КК України, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком.

Призначення покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України відповідає принципу гуманізму, який закріплений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і його застосування є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та його суспільно-небезпечним наслідкам.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати за проведення експертизи №3677/19 від 06.11.2019 року підлягають стягненню з обвинуваченого на користь експерта ОСОБА_8 .

Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.3,ч.5, п.7, ч.9 ст.100 КПК України - документи, які надані суду з матеріалами кримінального провадження зберігаються в суді.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369, 370, 373, 374,377 КПК України, суд,

Ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 ( два) роки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 змінити з тримання під вартою на домашній арешт до набрання вироком законної сили .

Звільнити ОСОБА_3 з під варти в залі судового засідання.

Речові докази: спортивну кофту сірого кольору фірми JJF розмір XL та карту мобільного оператора « Водафон» № НОМЕР_2 ( а.с.83-84 т.2), який перебуває на зберіганні у камері зберігання в Синельниківському ВП після набрання вироком законної сили повернути власникові ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь експерта ОСОБА_8 ( номер ОКПП НОМЕР_3 , номер картки НОМЕР_4 ) процесуальні витрати за проведення експертизи №3933/19 від 06.11.19 р. в сумі 300 ( триста) гривень ( а.с.18 т.2).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілій.

Суддя: ОСОБА_1