Справа № 461/3217/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

його представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дубляни, Жовківського району Львівської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 04.04.2018 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи поблизу Торгового Центру «Forum Lviv», за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7б, діючи умисно з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, відкрито, не зважаючи на зауваження потерпілого, заволодів велосипедом моделі «Duncon», який належить ОСОБА_6 , перерізавши кусачками трос, прикріплений до велосипедного поручня, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на суму 25 159 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Зазначив, що в обвинувальному акті вірно відображені його дії, які полягали в тому, що він, перебуваючи поблизу Торгового Центру «Forum Lviv» відкрито заволодів велосипедом потерпілого. Пояснив, що події відбувалися у період часу, у спосіб, які зазначені в обвинувальному акті. Вказав, що мотиви і мета вчинення злочину, також предмет, який він викрав, відповідають дійсності та зазначені вірно. У вчиненому розкаюється. Заявлений до нього цивільний позов визнав в повному обсязі.

Судом під час судового розгляду створені всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в жодного з учасників процесу(сторони кримінального провадження) зауважень з цього приводу не виникло.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд, допитавши обвинуваченого та дослідивши наданий суду протокол та речовий доказ, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

Протоколом огляду предмета від 10.04.2019 року та дослідженого в судовому засіданні речового доказу договору від 09.04.2019 року про надання ломбардом фінансового кредиту, з якого вбачається, що було закладено у ломбард «Заставно-кредитний Дім» велосипед моделі «Duncon».

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, перевірені та досліджені в судовому засіданні докази, зокрема показання обвинуваченого, письмові докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення злочинів та винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинних дій.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За оцінкою показів обвинуваченого та письмових доказів в цілому, суд встановлює, що такі доводять причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину.

Так, під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку та обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, мотиви вчинення злочину, спрямовані на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визнає активне сприяння у розкритті злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Стосовно пред`явленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову до обвинуваченого про стягнення заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, то такий підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 заподіяно потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 25 159,00 гривень, які складаються з вартості викраденого у потерпілого майна.

Вказані збитки обвинуваченим відшкодовані потерпілому не були.

Таким чином, оскільки матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, а шкода заподіяна потерпілому діями обвинуваченого знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_4 злочином, а також враховуючи визнання обвинуваченим цивільного позову у цій частині в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь ОСОБА_6 заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 25 159,00 гривень.

Крім цього, потерпілий зазначає, що внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення він зазнав моральної шкоди, яка виражена у психологічних переживаннях, почутті образи, приниженні його гідності та моральних стражданнях. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5 000,00 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.п.4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи позовні вимоги потерпілого, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що така моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_4 злочином.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_6 , суд враховує, що викрадення його майна призвело до певних побутових незручностей та змусило потерпілого докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він був позбавлений можливості користуватись належним йому майном, що спричинило потерпілому душевні страждання. З урахуванням викладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги повне визнання позову обвинуваченим, суд вважає, що цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню, а тому з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню сума у розмірі 5 000,00 гривень.

Крім цього, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу.

Необхідність вирішення у вироку питання про судові витрати передбачено також п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги та ордер є документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги.

У матеріалах кримінального провадження наявні договір, укладений між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 . Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 поніс процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 гривень, що підтверджується довідкою адвоката щодо суми гонорару за надання правової допомоги та даними про його сплату.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати підлягають обов`язковому стягненню із особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, що в даному випадку становлять 6 000,00 гривень.

Крім цього, встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.04.2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16.08.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Таким чином, на підставі ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_4 слід приєднати невідбуту частину покарань за попередніми вироками шляхом часткового складання призначених покарань.

При цьому, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.4 ст.70 КК України, суд враховує правовий висновок Верховного суду Касаційного кримінального суду, викладений у постанові від 18.06.2019 року у справі №461/604/18 (провадження №51-8405км18), згідно якого якщо новий злочин вчинено після постановлення вироку, але до набрання цим вироком законної сили, правила складання покарань, передбачені статтею 71 КК, не можуть бути застосовані. Виходячи з цього, суд вважав, що засудженому слід призначити покарання за сукупністю злочинів на підставі частини 4 статті 70 КК.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 12 липня 2019 року.

Питання речових доказів по справі вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 28.04.2016 року у виді 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16.08.2019 року у виді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 липня 2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 25 159 (двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок, моральну шкоду 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, процесуальні витрати 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок, а всього 36 159 (тридцять шість тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Речові докази по справі: DVD-R диск; договір №369-19001983 від 09.04.2019 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1