ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №628/4006/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3519/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.262, ч.2 ст.263, ч.ч.1,3, ст.307,
ч.2 ст.146, ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України
УХВАЛА
Іменем України
24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2019р. стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України до 60 днів, тобто до 20.01.2019р. включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, в тому числі передбачене покарання у виді позбавлення волі до 8 років. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились і існують на даний час.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, оскільки не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалене з неправильним застосуванням КПК України щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою, не враховані обставини передбачені ст.178 КПК України, нічим не обґрунтована неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який вважав рішення суду не правомірним і просив задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.27-31), прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання і просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт (т.1 а.с.4).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, тяжких злочинів, за які, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 8 років позбавлення волі. Крім того, цей обвинувачений в силу ст.89 КК України немає судимостей, проте раніше вже притягувався за вчинення злочину до кримінальної відповідальності, не працює і перебуває у розлучені. Тож, ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України виправдовують тримання його під вартою.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в ситуаційній правильності висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою проте суду в подальшому слід звернути увагу на тривалість перебування під вартою цього обвинуваченого і акцентувати на цьому.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2019р. ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді