Ухвала
Іменем України
26 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 141/1321/14-к
провадження № 51-4748км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується із судовими рішеннями, постановленими щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно до з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засудженим не дотримано.
Зокрема, засуджений, вказуючи у вступній частині касаційної скарги на оскарження ним лише ухвали апеляційного суду, у мотивувальній її частині наводить доводи щодо незаконності, у тому числі, вироку суду першої інстанції, зазначаючи про необхідність його скасування з підстави істотного порушення кримінального процесуального закону, однак у прохальній частині скарги формулює вимоги про скасування лише рішення суду апеляційної інстанції, чим допустив суперечності.
Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.
Окрім вказаного, засуджений в обґрунтування незаконності постановлених щодо нього судових рішень, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений просить про зупинення виконання вироку суду першої інстанції щодо нього, однак доводів на обґрунтування необхідності прийняття такого рішення у касаційній скарзі не наводить.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3