Номер провадження: 11-сс/813/450/20
Номер справи місцевого суду: 523/353/20 1-кс/523/165/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001706 від 27.12.2019 року,-

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» про арешт майна у кримінальному провадженні №0001706 від 27.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та накладено арешт на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667», яка перебуває у володінні ПП «Харківспецпостач», , юридична адреса: 61003, м. Харків, пров. Троїцький, 9В, із забороною розпорядження та відчуження майна з одночасною передачею цього майна на відповідальне зберігання ТОВ «Українські автомобілі».
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001706 від 27.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, вчиненого за наступних обставин.
Так, у 2017 році, ОСОБА_7 , як власник та директор ТОВ «Українські автомобілі» за власні кошти придбав асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667» від заводу-виробника через посередника ТОВ «Металург-Трейд». 19.04.2017 року, між ПАТ «Кременчуцький завод дорожніх машин» (ПАТ «Кредмаш») та ТОВ «Металург Трейд» було укладено контракт №17/0284/69, відповідно до умов якого ПАТ «Кредмаш» передало у власність ТОВ «Металург Трейд» асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667».
В свою чергу ТОВ «Металург Трейд», 01.11.2017 року, уклало контракт з ТОВ «Новий Асфальт», на підставі якого асфальтозмішувальна установка «КДМ 20667» була передана за Актом від 29.11.2007 року у власність ТОВ «Новий Асфальт», засновником якої на той момент була рідна сестра ОСОБА_7 ОСОБА_8 .
Вказане обладнання асфальтозмішуваної установки було змонтовано на промисловому майданчику в с. Мильці Полтавської області за місцем провадження господарської діяльності ПП «Харківспецпостач», оскільки до травня 2018 року вказане підприємство входило до числа підприємств, що належали бізнес-партнеру ОСОБА_7 ОСОБА_9 . За Договором оренди майна №2018.02/05 від 02.05.2017 року, ПП «Харківспецпостач» орендувало у ТОВ «Новий асфальт» асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667».
У зв`язку з тим, що на підприємстві ТОВ «Новий Асфальт» назрівав корпоративний конфлікт та певною групою осіб чинився тиск на ОСОБА_8 з метою рейдерського захоплення сімейного бізнесу Рилових, ОСОБА_7 було прийнято рішення про продаж цінного майна, що обліковувався на балансі підприємства на іншу компанію з метою недопущення протиправного заволодіння майном підприємства.
Так, з метою недопущення втрати майна, за попередньою домовленістю ОСОБА_7 з ОСОБА_10 , який був у серпні 2018 року власником та керівником підприємства ТОВ «Українські автомобілі», було прийнято рішення про відчуження вказаної асфальтозмішувальної установки від ТОВ «Новий асфальт» до ТОВ «Українські автомобілі» та подальшим переоформленням корпоративних прав з ОСОБА_10 на ОСОБА_7 , оскільки реальним фактичним власником асфальтозмішувальної установки є саме ОСОБА_7 .
На виконання зазначеної ділової домовленості між ТОВ Новий асфальт» та ТОВ «Українські автомобілі» були укладені договори купівлі-продажу від 01.08.2018 року та від 09.08.2018 року, на підставі яких за відповідними актами приймання-передачі ТОВ «Українські автомобілі» стало власником асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667».
Так, за актами приймання-передачі у власність ТОВ «Українські автомобілі» було передано агрегат живлення, конвеєр до установки, агрегат змішувальний, бітумне обладнання, блок керування та електрообладнання до установки асфальтозмішувальної «КДМ 20667», агрегат целюлозної добавки до установки асфальтозмішувальної «КДМ 20667», решітка негабариту з вібратором до установки асфальтозмішувальної «КДМ 20667», агрегат сушильний, агрегат мінерального порошку, пневмосистема, комплект підкладних рам. Крім того, та обставина, що право власності на установку асфальтозмішувальну «КДМ 20667» перейшло від ТОВ «Новий асфальт» до ТОВ «Українські автомобілі» підтверджена рішенням господарського суду Харківської області від 30.01.2019 року у справі №922/2673/18.
Директор та учасник ТОВ «Українські автомобілі» станом на серпень 2018 року ОСОБА_10 взяв на себе зобов`язання по збереженню на підприємстві ТОВ «Українські автомобілі» майна асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667» в інтересах ОСОБА_7 та передачі корпоративних прав на управління підприємством на користь ОСОБА_7
13.08.2019 року, за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Українські автомобілі» ОСОБА_10 продав ОСОБА_7 належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Українські автомобілі».
14.08.2019 року, до ЄДР були внесені зміни щодо ТОВ «Українські автомобілі» та зареєстровано ОСОБА_7 єдиним учасником та керівником вказаного підприємства.
13.08.2019 року за Актом приймання-передачі виробничого обладнання ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_7 прийняв виробниче обладнання, в акті зазначено, що вказане обладнання змонтовано, в робочому стані, зберігається на промисловій площадці в Полтавській області, с. Мильці. Договір оренди на нього відсутній.
Також від ОСОБА_10 , 13.08.2019 року, ОСОБА_7 прийняв всі правовстановлюючі документи на обладнання, що підтверджується Актом приймання-передачі документів. Окрім документів на обладнання (договорів купівлі-продажу, актів приймання-передачі, видаткових накладних, тощо) колишній директор ОСОБА_10 передав новому договір купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року, укладений між ТОВ «Українські автомобілі» та ТОВ «Еталон Пром», відповідно до якого ТОВ «Українські автомобілі» нібито продало ТОВ «Еталон Пром» установку «Power Screen Warrior 1800» (яка попередньо була передана ТОВ «Українські автомобілі» на зберігання від ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ») та Договір купівлі-продажу №2019.03.15 від 15.03.2019 року, відповідно до якого ТОВ «Українські автомобілі» нібито придбало у власність від ТОВ «Еталон Пром» сонячний колектор «Vitosol», який у подальшому начебто було відчужено на користь ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», директором та бенефіціаром якого також є сам ОСОБА_10 . Також були передано платіжні доручення, відповідно до яких ТОВ «Українські автомобілі» здійснило оплати на користь ТОВ «Еталон Пром» за сонячний колектор на суму вартості нібито відчужуваної установки «Power Screen Warrior 1800».
Станом на 29.01.2019 року директором ТОВ «Еталон Пром» був ОСОБА_5 , що зазначено в самому договорі та акті приймання-передачі установки «Power Screen Warrior 1800». Однак, ознайомившись з виписками по банківському рахунку ТОВ «Українські автомобілі» новому директору та власнику ОСОБА_7 стало відомо, що від ТОВ «Еталон Пром», якому відчужувалось право власності на установку «Power Screen Warrior 1800», в період з 19.03.2019 року по 04.04.2019 року, платежі надходили з призначенням «Оплата вартості установки асфальтозмішувальної «КДМ 20667» згідно умов договору від 29.01.19 року №2019.01.29», тоді як предметом договору №2019.01.29 від 29.01.19 року не було передбачено продажу вказаної установки.
Внаслідок зміни власника корпоративних прав ПП «Харківспецпостач» ТОВ «Українські автомобілі» повністю втратило контроль над своєю власністю - асфальтозмішувальною установкою «КДМ 20667», яка належить останньому на праві власності (підтверджено договорами купівлі-продажу, актами приймання-передачі, видатковими накладними, рішенням суду) та перебуває на балансі підприємства.
ПП «Харківспецпостач» (ТОВ «Еталон Пром») повністю обмежило в доступі до асфальтозмішувальної установки законного власника попри те, що будь-які законні підстави для цього відсутні.
Договір оренди, що був укладений ПП «Харківспецпостач» з попереднім власником ТОВ «Новий асфальт» давно припинив дію, новий договір оренди з новим власником ТОВ «Українські автомобілі» не укладався, тому володіння та використання ПП «Харківспецпостач» зазначеним обладнання є незаконним та безпідставно утримується на промисловому майданчику.
З середини 2018 року і до тепер ПП «Харківспецпостач» користується асфальтозмішувальною установкою, здійснює її в процесі участі у публічних закупівлях, виграє тендери та використовує при укладці асфальту в регіоні.
Таким чином, внаслідок незаконного заволодіння майна, що належить ТОВ «Українські автомобілі», незаконними володільцями, ТОВ «Українські автомобілі» спричинено матеріальну шкоду на суму 19241280 грн.
Розглянувши клопотання представника ТОВ «Українські автомобілі» про арешт майна, слідчий суддя, посилаючись на зміст клопотання, ухвалив рішення про задоволення клопотання, пославшись на те, що воно відповідає вимогам ст.170 КПК України та існує потреба в забезпеченні збереження вказаного майна в рамках даного кримінального провадження.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, власник майна директор ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі». Апелянт зазначає, що клопотання адвоката ОСОБА_6 в районному суді було розглянуто за відсутності власника та володільця майна або їх представників та без повідомлення останніх про такий розгляд. Про існування оскаржуваного рішення апелянт дізнався лише 04.03.2020 року та того ж дня подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі директор ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 посилається на те, що слідчим суддею в ухвалі не зазначено мету накладення арешту, не було надано належної оцінки доводам заявника, слідчого та прокурора щодо об`єктивної необхідності накладення арешту, оскільки є очевидними обставини, що майно, на яке накладено арешт не є речовим доказом у кримінальному провадженні, ТОВ «Українські автомобілі» не визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні, арештоване майно не належить ТОВ «Українські автомобілі», оскільки його власником є ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», а володільцем на праві оренди є ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР».

У відповідності до положень ч.4 ст.405, ч.4 ст.107 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності сторін провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

При цьому прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 подана заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якій прокурор також зазначив, що залишає вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Представник ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» - адвокат ОСОБА_12 звернулася до апеляційного суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Дзержинським районним судом м. Харкова, або у разі неможливості проведення відеоконференції, просила провести розгляд за її відсутності.

Апеляційним судом, в порядку підготовки справи до розгляду було винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Дзержинським районним судом м. Харкова, але вказаний районний суд 08.04.2020 року повідомив Одеський апеляційний суд про неможливість проведення відеоконференції в зв`язку із введенням карантину.
Представник ТОВ «Українські автомобілі» - адвокат ОСОБА_6 , будучи повідомленим телефонограмою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року на номер телефону, який зазначений адвокатом ордері на представництво інтересів ОСОБА_7 від 27.12.2019 року (а.с. 10), про причини неявки апеляційний суд не повідомив, не звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи.
За таких обставин, апеляційний суд оцінює таку поведінку представника ТОВ «Українські автомобілі» - адвоката ОСОБА_6 , як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому з огляду на стислі строки розгляду даної категорії справ, які визначені положеннями ст. 422 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників кримінального провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та долучені до неї документи; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не визнана на даній стадії досудового розслідування учасником цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно доводів апеляційної скарги та долучених до неї документів, матеріалів судового провадження та змісту клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» про накладення арешту на майно, майно на яке оскаржуваною ухвалою накладений арешт, перебуває у користуванні ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» на підставі договору оренди №2019.04.01 від 01.04.2019 року, укладеного між ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», яке в свою чергу є власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року між ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ».

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», як володілець на правах оренди майна, на яке було накладено арешт - є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується строку звернення директора ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 з апеляційною скаргою, судом встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника майна, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів судового провадження оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику представника ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР». Копія оскаржуваної ухвали ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» судом не надсилалася. За твердженням апелянта про існування оскаржуваного рішення ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» дізнався 04.02.2020 року та того ж дня директором підприємства була подана апеляційна скарга, що підтверджується корінцем поштового відправлення АТ «Укрпошта». За таких підстав, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, доводи клопотання про накладення арешту на майно, апеляційної скарги та долучені до них документи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість клопотання та його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України, та прийшов до помилкового висновку, що накладення арешту на майно відповідає меті такого запобіжного заходу, в розумінні ч.2 ст.170 КПК України. Апеляційний суд констатує, що слідчий суддя фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно, не надав оцінку наданим до клопотання доказам та безпідставно задовольнив клопотання про накладення арешту на майно. При цьому, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали слідчого судді містить лише перелік норм кримінального процесуального закону, якими регламентований загальний порядок та підстави накладення арешту на майно, але взагалі не містить висновків слідчого судді щодо підстав та мети накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

У відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на необґрунтованість клопотання про накладення арешту на майно та його невідповідність вимогам ст.171 КПК України, оскільки матеріали додані до клопотання не містять у собі доказів, які б підтверджували існування права представника юридичної особи на звернення з клопотанням та доказів на підтвердження існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Слід констатувати, що кримінальний процесуальний закон визначає, що сторона кримінального провадження, а в даному випадку цивільний позивач, який має бути визнаний органом досудового розслідування у відповідності до положень КПК України, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана додати докази, які підтверджують право на таке звернення та навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
У відповідності до вимог ст.ст. 55, 61 потерпілим та цивільним позивачем може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Разом з цим, слідчий суддя, приймаючи до розгляду клопотання про накладення арешту на майно, не звернув уваги, що воно подане представником ТОВ «Українські автомобілі» - адвокатом ОСОБА_6 , який в клопотанні зазначив, що воно подається в інтересах цивільного позивача - ТОВ «Українські автомобілі» (а.с.1).

Однак, згідно з копіями матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання адвоката ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні №0001706 від 27.12.2019 року, незважаючи на те, що цивільний позов був поданий ТОВ «Українські автомобілі», відповідно до постанови слідчого від 09.01.2020 року про визнання потерпілим та цивільним позивачем, фактично потерпілим та цивільним позивачем визнана фізична особа - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не юридична особа - ТОВ «Українські автомобілі» (а.с. 17).

За таких обставин, цілком очевидним є той факт, що адвокат ОСОБА_6 , який у відповідності до ордеру серії ОД №410505 від 27.12.2019 року та договору про надання правової допомоги від 27.12.2019 року, які долучені до клопотання, має право представляти інтереси фізичної особи ОСОБА_7 , не мав права на звернення в даному кримінальному провадженні з клопотанням про накладення арешту на майно в інтересах ТОВ «Українські автомобілі», оскільки до клопотання не були долучені документи, які посвідчують право представництва адвокатом інтересів юридичної особи.

Крім того, відносно безпосередніх доводів клопотання про накладення арешту на майно та висновків слідчого судді за результатами розгляду клопотання, апеляційний суд вважає, що посилання, як адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» у клопотанні, так і слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, на те, що існують достатні підстави вважати, що асфальтозмішувальна установка «КДМ 20667» підлягає арешту у зв`язку із завданням шкоди ТОВ «Українські автомобілі» в даному кримінальному провадженні, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не відповідають положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, і до такого висновку апеляційний суд приходить з огляду на таке.

При розгляді клопотання цивільного позивача про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Вказана норма узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З наданих апеляційному суду документів, які долучені до апеляційної скарги ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», асфальтозмішувальна установка «КДМ 20667» на теперішній час перебуває у володінні ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» на підставі договору оренди №2019.04.01 від 01.04.2019 року (Додаткова угода №2019.04.01/1 до договору оренди від 01.04.2019 року №2019.04.01), укладеного між ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», яке в свою чергу є власником вказаного майна на підставі договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року між ТОВ «Українські автомобілі» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» (майно було отримано відповідно до Акта приймання-передачі від 29.01.2019 року). Факт перебування асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667» у володінні на праві оренди у ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», крім договору оренди, підтверджується Актом приймання-передавання від 01.04.2019 року між орендодавцем - ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» та орендарем - ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР». Відповідно до вказаних документів асфальтозмішувальна установка «КДМ 20667» фактично розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с/рада Супрунівська, 1.
При цьому, апеляційний суд визнає безпідставними вимоги клопотання та висновки слідчого судді щодо накладення арешту на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667» яка, як зазначено в клопотання та резолютивній частині оскаржуваної ухвали, нібито перебуває у володінні ПП «Харківспецпостач» (), оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цих обставин.
Посилання представника ТОВ «Українські автомобілі» в клопотанні про накладення арешту на майно на те, що саме це підприємство є власником асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667», підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 30.01.2019 року (Справа №922/2673/18), є безпідставними, оскільки у вказаному рішенні суду констатувався факт набуття права власності ТОВ «Українські автомобілі» на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667» згідно договорів купівлі-продажу №2018.08.01, №2018.08.01/1, №2018.08.01/2, №2018.08.01/3, №2018.08.01/4, №2018.08.01/5 від 01серпня 2018 року та №2018.08.02, №2018.08.02/1, №2018.08.02/2, №2018.08.02/3, №2018.08.02/4 від 02.08.2018 року між ТОВ «Новий асфальт» та ТОВ «Українські автомобілі».

Разом з цим, з наданих директором ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» до апеляційної скарги завірених копій документів, в подальшому 29.01.2019 року, право власності на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667» перейшло від ТОВ «Українські автомобілі» до ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» на підставі договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року.

При цьому, апеляційний суд констатує, що сторонами кримінального провадження до апеляційного суду не надано документів, які б свідчили про те, що договір купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667» між ТОВ «Українські автомобілі» до ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», а також договір оренди вказаного майна між ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» та ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», на день розгляду справи апеляційним судом, визнані в судовому порядку фіктивними та недійсними, що спростовує доводи клопотання про нібито існуючий факт шахрайського заволодіння вказаним майном.

Апеляційний суд також визнає непереконливими доводи представника ТОВ «Українські автомобілі», що асфальтозмішувальна установка «КДМ 20667» вибула з власності підприємства в результаті шахрайських дій, оскільки представник юридичної особи не заперечує факту існування договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року згідно якого ТОВ «Українські автомобілі» продало, а ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» придбало асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667». При цьому, посилання представника ТОВ «Українські автомобілі» на те, що вказана установка нібито не була предметом вказаного договору, беззаперечно спростовуються змістом завіреної копії договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року, яка долучена до апеляційної скарги директора ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», оскільки у відповідності до п.2.1. Договору, предметом вказаного договору купівлі-продажу є установка асфальтозмішувальна «КДМ 20667», з комплектуючими частинами відповідно до специфікації до Договору.
Посилання представника ТОВ «Українські автомобілі» в клопотанні на те, що вказаним майно заволоділи шахрайським шляхом спростовуються доводами самого клопотання, в якому представник юридичної особи, не заперечуючи факту існування договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року між ТОВ «Українські автомобілі» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», відповідно до якого право власності на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667» перейшло до останнього підприємства, безпосередньо вказує на те, що в період з 19.03.2019 року по 04.04.2019 року на адресу ТОВ «Українські автомобілі» від ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» надходили платежі з призначенням «Оплата вартості установки асфальтозмішувальна «КДМ 20667» згідно умов договору купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року (а.с. 4).

Вирішуючи питання про існування правових підстав та можливості обмеження права власності у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує та звертає увагу учасників кримінального провадження на те, що можливий факт несплати (неповної сплати) коштів за договором купівлі-продажу №2019.01.29 від 29.01.2019 року між ТОВ «Українські автомобілі» та ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ», не свідчить про факт події злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а тому не повинен вирішуватися в рамках даного кримінального провадження. При цьому, апеляційний суд наголошує, що у разі існування факту переходу права власності на майно з недотриманням умов договірних відносин між вказаними суб`єктами господарювання (в тому числі і сплати за придбаний товар), за наявності для цього достатніх підстав, ці обставини можуть бути предметом розгляду спору суб`єктів господарювання в порядку господарського судочинства щодо невиконання умов договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання представника ТОВ «Українські автомобілі» про накладення арешту на майно та апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, відсутні достатні та законні підстави для застосування щодо асфальтозмішувальної установки «КДМ 20667» обмежувальних заходів, оскільки вказане майно на теперішній час, у відповідності до документів, які надані в розпорядження апеляційного суду апелянтом, належить на аправі власності ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» та перебуває у законному володінні на праві оренди ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» (підстави набуття права власності та права володіння на майно на теперішній час не скасовані в судовому порядку). За таких обставин накладення арешту на вказане майно суперечить положенням КПК України та ст.41 Конституції України.

Апеляційний суд, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважає, що невжиття ТОВ «Українські автомобілі» цивільно-правових засобів захисту своїх прав та інтересів в рамках виконання цивільно-правових угод, у разі існування факту їх невиконання, на чому наполягає представник ТОВ «Українські автомобілі» і чим обґрунтовувалася необхідність накладення арешту на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667», не може бути компенсоване ініціюванням питання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, оскільки це майно може бути предметом господарського спору щодо права на вказане майно та користування ним.

З урахуванням наведеного, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні адвоката майно могло мати місце лише у випадку звернення з таким клопотанням уповноваженої особи цивільного позивача в даному кримінальному провадженні, за умови надання доказів, щодо існування факту події злочину, передбаченого ст.190 КК України, та також щодо доведеності факту того, що таке майно є предметом злочину та відповідає вимогам ст. 170 КПК України.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки покладені в основу оскаржуваної ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання про накладення арешту на майно, апеляційний суд визнає необґрунтованими, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як така, що постановлена з недотриманням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, враховуючи положення ст.ст. 407, 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити директору ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001706 від 27.12.2019 року.
Апеляційну скаргу директора ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року, якою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» про арешт майна у кримінальному провадженні №0001706 від 27.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та накладено арешт на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667», яка перебуває у володінні ПП «Харківспецпостач» () із забороною розпорядження та відчуження майна з передачею на відповідальне зберігання ТОВ «Українські автомобілі» скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Українські автомобілі» про арешт майна у кримінальному провадженні №0001706 від 27.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме на асфальтозмішувальну установку «КДМ 20667», яка перебуває у володінні ПП «Харківспецпостач» ().
Копії ухвали надіслати на адресу: адвоката ОСОБА_6 (65000, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, буд. 11, літ.А), ТОВ «Українські автомобілі» (03150, м. Київ, вул. Василя Тютюнника, 5А), ТОВ «ЕТАЛОН ПРОМ» (61145, м. Харків, пров. Інженерний, буд.1А), ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» (61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд.19).
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4