Справа №478/436/20 пров. №1-в/478/80/2020
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
02 квітня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого:
1) 23.07.2009 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ст.384 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік;
2) 08.04.2010 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, 12.07.2012 року постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2012 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає: 1 рік 4 дні;
3) 21.10.2013 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, 16.09.2016 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 08.09.2016 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина якого складає: 6 місяців 13днів;
4) 19.05.2017 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, початок строку: 18.08.2017 року; кінець строку: 18.11.2020 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
24 березня 2020 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, до праці ставиться сумлінно, вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19.05.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 26.09.2017 року.
Станом на 02.04.2020 року відбутий засудженим строк покарання складає 2 роки 7 місяців і 15 днів, не відбутий строк покарання складає 7 місяців і 16 днів.

Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 31.03.2020 року засуджений ОСОБА_5 має від адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» чотири заохочення: подяки (від 11.04.2018 року, від 20.07.2018 року, від 22.10.2018 року та від 30.07.2019 року) та має одне стягнення: догану за вилучену одну літру браги (від 31.01.2020 року), яке не знято та не погашено у встановленому законом порядку.
З витягу з протоколу від 12.02.2020 року засідання адміністративної комісії Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду вбачається, що комісією прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення (арк.особ.спр.46).

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 31.03.2020 року, засуджений ОСОБА_5 прибувши 26.09.2017 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №13, а згодом був переведений до відділення №1 та працевлаштований робітником до теплиці установи, до роботи ставиться добре, але не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає. Відповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, за що має ряд заохочень. Встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення, яке на даний час не погашене. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії не завжди ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує добре, завжди робить для себе правильні висновки. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених закритий, не відвертий, комунікабельний, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: не конфліктний, не цілеспрямований, спокійний, врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування та отриманням посилок. Зовні охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується без контролю представників адміністрації, утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 неодноразово судимий.

Як видно з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 двічі, а саме у 2012 році та у 2016 році, був звільнений умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і продовжував вчиняти злочини.

На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 має стягнення, яке не знято та не погашено у встановленому законом порядку,за час відбування покарання фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.

Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя