Номер провадження: 11-сс/813/787/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.05.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.05.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 тазастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28.06.2020 року без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Гринченкове Охтирського району Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-25.02.2013 Апеляційним судом Одеської області за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 16.07.2014 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси на підставі ст. 2 ЗУ «про амністію»,
- на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області, Приморським районним судом м. Одеси та Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_7 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та упередженою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що:

-прокурором в судовому засіданні місцевого суду не додано до клопотання жодних належних документальних доказів на підтвердження обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри;

-ризики, на які посилається в своєму клопотання слідчий відсутні;

-слідчим суддею взагалі не розглянута можливість застосування до підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів та розміру застави, як такого;

-судом не взято до уваги та не враховано наявність у підозрюваного низки захворювань, потреби його лікування та відвідування закладів охорони здоров`я у певний час, визначений лікарем;

-матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, не містять підтверджень ані змови, ані вчинення злочину із погрозою насильства, ані факту вимагання.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі наголошує, що у даному кримінальному провадженні відсутня жодна ухвала слідчого судді, яка б надавала дозвіл на проведення обшуку помешкання підозрюваного та його затримання, а вилучені кошти є ненатуральними.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, апеляційна скарга захисника підозрюваного містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, яке адвокат мотивує тим, що незважаючи на те, що повний текс оскаржуваного рішення було проголошено 05.05.2020 року, 04.05.2020 року вона звернулась до кур`єрської служби та саме 04.05.2020 року відправила на адресу Одеського апеляційного суду свою апеляційну скаргу.

При цьому, адвокат вказує, що кур`єром помилково в графі дати відправлення була зазначена дата отримання кореспонденції адресатом, а саме 07.05.2020 року.

На підставі цього, просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_7 та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що ОСОБА_7 у період часу з 13.04.2020 по 26.04.2020, з невстановленого джерела стало відомо, що ОСОБА_10 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за фактом замаху на заволодіння правом на квартиру АДРЕСА_3 .

Розуміючи уразливий стан ОСОБА_10 , ОСОБА_7 перебуваючи у невстановленому місці в межах міста Одеси, у період часу з 13.04.2020 по 26.04.2020, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом вирішив використати вказану інформацію у злочинних намірах, шляхом вчинення злочину проти власності щодо ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння майном ОСОБА_10 , 26.04.2020 ОСОБА_7 дотримуючись заходів конспірації, за допомогою інтернет-мессенджера «Telegram» з облікового запису « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зателефонував на обліковий запит ОСОБА_10 який закріплено за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , належний останньому.

У ході розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 , що сам намагався заволодіти правом на квартиру АДРЕСА_3 , використовуючи документи, на готування яких особи, наближені до «злодія в законі», надали йому грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США.

Однак через те, що ОСОБА_10 підозрюється у замаху на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , а на квартиру в рамках кримінального провадження накладено арешт, особи наближені до «злодія у законі» втратили можливість заволодіння зазначеним об`єктом нерухомості, а так само і відповідного прибутку, який після злочину мав скласти 50 000 доларів США.

При цьому, ОСОБА_7 висунув ОСОБА_10 категоричну вимогу передачі йому грошових коштів у сумі 50 000 доларів США, що станом на 26.04.2020 становить 1 385 685 гривень за офіційним курсом НБУ, тобто в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, під загрозою спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень особами, наближеними до «злодія у законі».

Усвідомлюючи реальність висунутих ОСОБА_7 погроз насильства та побоюючись такого насильства з боку ОСОБА_7 , або пов`язаних з ним осіб, ОСОБА_10 , погодився на вимогу останнього передати йому грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, однак розуміючи непомірність виконання у короткий строк висунутої ОСОБА_7 вимоги повідомив, що зможе дістати лише 14 000 доларів США та для пошуку останніх йому треба деякий час, на що ОСОБА_7 вказав, що у такому разі він буде зобов`язаний надати йому боргову розписку про фактично неіснуючий борг.

У подальшому 28 квітня 2020 року об 11.08 годин, 29 квітня 2020 року об 20.58, ОСОБА_7 підтримуючи реальність своїх погроз, дотримуючись заходів конспірації, використовуючи свій обліковий запис у месенджері «Telegram» неодноразово у телефонному режимі висловлював ОСОБА_10 вимоги передачі грошових коштів спонукаючи останнього пришвидшити пошук таких коштів.

При цьому, для посилення пригнічуючого психологічного ефекту від погрози застосування насильства та демонстрації реальності своїх погроз ОСОБА_7 неодноразово у той же період часу перебуваючи у достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, телефонуючи зі свого облікового запису « ОСОБА_11 » інтернет-мессенджера «Telegram» на обліковий запис ОСОБА_10 повідомляв останнього, що перебуваючи у схожій з ОСОБА_10 ситуації був підданий насильству з боку третіх осіб і все одно був вимушений передати грошові кошти вимагателям, тим самим підкреслюючи категоричність вимоги передачі йому грошових коштів.

У подальшому, 30.04.2020 близько 18 годин 37 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5, на території ОМКЛ №11, при особистій зустрічі з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 керуючись прямим умислом, корисливим мотивом, діючи повторно, підтвердив раніше висунуту ОСОБА_10 вимогу передачі грошових коштів у раніше обумовленій сумі, тобто 50 000 доларів США, спочатку 14 000 доларів, а в інший період часу залишок суми, мотивуючи свою незаконну вимогу погрозою застосування щодо останнього насильства з боку осіб, наближених до «злодія у законі».

При цьому, ОСОБА_10 , який діяв з відома та під контролем правоохоронних органів, сприймаючи погрозу ОСОБА_7 як реальну та побоюючись настання несприятливих для нього наслідків передав останньому заздалегідь несправжні (імітаційні) та ідентифіковані (помічені) засоби у вигляді 12 000 доларів США, що станом на 30.04.2020, за офіційним курсом НБУ складає 323 640 гривень.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Щодо строків звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді можуть бути подані протягом п`яти днів з дня їх проголошення.

Частиною 3 статті 395 КПК України передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена за участю адвоката ОСОБА_8 01.05.2020 року та її повний текст проголошено 05.05.2020 року.
Так, 07.05.2020 року, на адресу Одеського апеляційного суду кур`єрською службою доставки надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , яку ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.05.2020 року було повернуто апелянту з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.
12.05.2020 року адвокатом вдруге було подано апеляційну скаргу у вказаному провадженні, в якій, крім апеляційних вимог, нею ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний дійшов висновку про поважність пропущення апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно визнати такою, що подана у строк та продовжити її розгляд.

Щодо доводів по суті апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині відсутності матеріалів, якими прокурор обґрунтовує клопотання та недоведеності підозри відносно ОСОБА_7 , апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судової справи та оскаржуваної ухвали, слідчий суддя у повній мірі дослідив клопотання слідчого.

Як на підставу обгрунтованості підозри відносно ОСОБА_7 , слідчий судді вірно послався на матеріали досудового розслідування вказаного кримінального провадження, а саме:

- протокол освідування від 30.04.2020 року;
- протоколи огляду предмету від 30.04.2020 року
- протоколи обшуку від 30.04.2020 року та від 01.05.2020 року;
- протоколи допитів свідків: ОСОБА_13 від 01.05.2020 року, ОСОБА_14 від 01.05.2020 року; ОСОБА_15 від 30.04.2020 року; ОСОБА_16 від 30.04.2020 року; ОСОБА_17 від 30.04.2020 року;
- протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.04.2020 року;
та іншими матеріалами, долученими до клопотання(а.с. 9-120).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді стосовно того, що підозра відносно ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування у вчиненні інкримінованого йому злочину є обґрунтованою.

Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування не було надано жодних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки такі твердження є передчасними, на теперішній час здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, проводяться слідчі та інші процесуальні дії для встановлення обставин події, проте зібрані по справі докази є достатніми для висновку поза розумним сумнівом про наявність на теперішній час обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення розслідуваних злочинів, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України.
Водночас, на переконання апеляційного суду, в судовому засіданні як суду першої інстанції, так суду апеляційної інстанції сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України, не одружений, непрацюючий, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , що вказує на наявність у ОСОБА_7 певних соціальних зв`язків.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність громадянства України, постійного місця проживання не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді про наявність ризиків, а обґрунтована на даній стадії досудового розслідування підозра та наявність ризиків не дає достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію.
Враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного, а також те, що ОСОБА_7 , на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, існує ризик того, що він може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на свідків та інших осіб у даному кримінальному провадженні, з якими за попередньою змовою вчинив інкриміноване йому правопорушення, або вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на наступне.

З матеріалів судової справи вбачається, що у даний час підозрюваний ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області, Приморським районним судом м. Одеси та Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.
Як пояснив прокурор у судовому засіданні апеляційного суду, ухвалою колегії суддів Київського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження, яке у даний час перебуває на розгляді по суті.

При цьому в рамках кримінального провадження №0000388 відомості до ЄРДР були внесені 01.04.2020 року, тобто вже після зміни відносно ОСОБА_7 міри запобіжного заходу в рамках означеного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, вказане свідчить про наявність вищевказаних ризиків, означених в клопотанні слідчого та про законність застосування слідчим суддею відносно підозрюваного ОСОБА_7 виняткової міри запобіжного заходу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Жодних доводів на спростування встановлених апеляційним судом обставин стороною захисту не надано.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність неможливого застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів судової справи та встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, підозрюваним ОСОБА_7 був порушений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованим ОСОБА_7 злочину, який вчинено проти власності з погрозою насильства над потерпілим, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, апеляційний суд погоджується з прийнятим висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій часині необґрунтованими.

Апеляційцний суд відхиляє доводи захисника про відсутність доказів, якими прокурор обґрунтовує клопотання в частині змови та вчинення підозрюваним злочину із погрозою насильства, з огляду на наступне.

Як вбачається з повідомленої ОСОБА_7 підозри, яка на даній стадії досудового розслідування є обгрунтованою, він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимаганні, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчинене повторно.

Тобто захисник в своїй апеляційній скарзі не погоджується з обставинами, які є кваліфікуючими ознаками інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Враховуючи те, що апеляційним судом підозра у скоєнні ОСОБА_7 вищезазначеного злочину, визнана обгрунтованою, колегія суддів не знаходить підстав для врахування доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.

Що стосується доводів апеляції про неврахування слідчим суддею інформації щодо стану здоров`я підозрюваного, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що захисником не надано жодного належного доказу про те, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не зможе перебувати в умовах слідчого ізолятору.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення.
Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.05.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000388, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4