ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/82/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002473 від 23 серпня 2019 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таурів Козівського району Тернопільської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого старшим інкасатором в АТ Ощадбанк, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження за даним фактом закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Згідно ухвали суду, 23 серпня 2019 року близько 21 год. 50 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , як водій, керував технічно справним автомобілем Мерседес Бенц С180, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись крайньою правою смугою руху дамби Тернопільського ставу в напрямку вул. Мазепи, де зупинив керований ним транспортний засіб перед нерегульованим пішоходним переходом, що встановлений неподалік зупинки громадського транспорту Готель Галичина, надаючи перевагу в русі пішоходам, що по ньому рухались, однак не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, та, відповідно, не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б) ПДР України. Не переконався відповідно до вимог п.п.10.1, 18.1 ПДР України, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух та допустив наїзд на ОСОБА_10 , яка рухалась по нерегульованому пішоходному переході в темпі спокійного бігу, зліва направо відносно вказаного автомобіля, у результаті чого спричинив останній середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми ділянки лівого колінного суглоба у вигляді нагноєнної післятравматичної препателярної гематоми.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог 10.1, 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Закриваючи провадження у справі та звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 вперше вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, примирився з потерпілої та відшкодував завдані ним збитки.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 вважає, що судом не були об`єктивно з`ясовані всі обставини для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та невірно інтерпретовано думку потерпілої щодо примирення з обвинуваченим.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що висновки суду першої інстанції в частині заявлення потерпілою усного клопотання про закриття провадження внаслідок примирення з обвинуваченим, а також існування самого примирення потерпілої з обвинуваченим не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вона не заявляла клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з примиренням її з обвинуваченим.

Просить взяти до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_7 не відшкодовано їй повністю шкоду чи завдані збитки, а тому судом невірно встановлено обставини справи та дано їм неправильну оцінку.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Одночасно ставить питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження, оскільки при оголошенні тексту судового рішення 09 грудня 2019 року вона не була присутня, а повний текст ухвали отримала 24 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, пояснила, що примирення між нею та обвинуваченим не відбулося, а заподіяну шкоду ОСОБА_7 відшкодував їй лише частково в сумі 15 000 грн. і тому просить скасувати ухвалу місцевого суду і повернути матеріали провадження на новий судовий розгляд; представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 ; обвинуваченого ОСОБА_7 , який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.395 КПК України ухвала суду першої інстанції про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення.

Як вбачається із заяви потерпілої ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження, вона не була присутня під час проголошення тексту судового рішення, а копію копію ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року отримала 24 грудня 2019 року, про що свідчить її розписка в матеріалах справи. Апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_10 подала 26 грудня 2019 року.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження потерпілій ОСОБА_10 необхідно поновити.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Згідно приписів ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином, підставою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої тяжкості (при цьому не вимагається, щоби ними були так звані злочини приватного обвинувачення); 3) особа, яка вчинила такий злочин, примирилася з потерпілим; 4) вона відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

При цьому, відшкодування завданої шкоди, в контексті положень ст.46 КК України, має бути повним і достатнім. Ці критерії визначаються за угодою потерпілого, який пропонує конкретні форми та механізми відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, та особи, яка вчинила злочин.

Проте, в ухвалі суду першої інстанції не наведено доказів, які б беззаперечно свідчили про відшкодування обвинуваченим потерпілій завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.

Окрім того, особливістю передбаченого ст.46 КК України звільнення від кримінальної відповідальності є те, що для його застосування вимагається не лише позитивна посткримінальна поведінка винного, а й добровільне волевиявлення потерпілого, оскільки якщо примирення потерпілого з винним не відбулося, останній не може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ст.46 України.

Виходячи із системного аналізу вказаної правової норми під примиренням розуміється добровільна відмова потерпілого від поданої ним заяви про притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин або прохання закрити вже порушену щодо винного кримінальну справу. Факт примирення потребує відповідного процесуального закріплення у матеріалах справи.

Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні докази, які б свідчили про добровільне волевиявлення потерпілої ОСОБА_10 щодо примирення з обвинуваченим ОСОБА_7 .

Зокрема, заяву чи клопотання до суду про закриття провадження у справі, у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, потерпіла ОСОБА_10 не подавала, а наявна у матеріалах справи розписка про відсутність у неї претензій до ОСОБА_7 не свідчить про факт примирення між ними.

Крім того, із звукозапису судового засідання вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 не ініціювала питання примирення з обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, а викладені нею пояснення під час судового розгляду та відповіді на запитання прокурора, на думку колегії суддів, не дають підстав для їх оцінки як клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку примирення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд допустив невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ст.409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є однією з підстав для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того, закривши кримінальне проваджені на підставі ст.284 КПК України без належних на те підстав, які передбачені ст.46 КК України, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що у відповідності до ст.412 КПК України також є підставою для скасування судового рішення.

Характер такого порушення, з урахуванням того, що суд першої інстанції не досліджував докази по справі, не дає можливості усунути його під час апеляційного розгляду, а тому у відповідності до ст.415 КПК України, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, визначених приписами ст.7 цього Кодексу, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду слід скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно з дотриманням усіх вимог кримінального процесуального закону дослідити в судовому засіданні обставини, в обсязі необхідному для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Поновити потерпілій ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.