ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3034/19 Справа № 202/3571/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001599 від 01.10.2018 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпро, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку у виконання, після набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави кошти за рахунок проведення експертиз у розмірі 1256,08 гривень.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 30 вересня 2018 року близько 19 години 20 хвилин, коли ОСОБА_9 разом з малознайомою ОСОБА_10 знаходились на сходинковому майданчику першого поверху однопід`їздного будинку АДРЕСА_3 , де на ґрунті неприязних стосунків між ними раптово виник словесний конфлікт. В цей час до під`їзду зайшов обвинувачений ОСОБА_7 , та помітивши конфлікт між раніше невідомим йому ОСОБА_9 та знайомою ОСОБА_10 , з метою його врегулювання, підійшов до них. Однак, розуміючи, що він за наявності вад свого здоров`я не зможе самостійно врегулювати наявний конфлікт, у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_9 наявним при ньому предметом ножем.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, не перебуваючи в стані необхідної оборони або крайньої необхідності, передбачаючи настання можливих суспільно - небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , дістав з поліетиленового пакету, який був при ньому, ніж, взяв його у праву руку, та стоячи за спиною ОСОБА_9 умисно завдав один тичковий удар клинком ножа в поперекову ділянку тулубу ліворуч останнього, таким чином спричинивши ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, яке розпочинається раною в поперековій ділянці ліворуч (на відстані 102 см. вгору від підошовної поверхні стоп та на 10 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде знизу доверху, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в позачеревний простір, з подальшим наскрізним ушкодженням верхнього полюсу лівої нирки з позачеревною гематомою навколо, далі проникає в черевну порожнину з подальшим наскрізним ушкодженням селезінки та шлунку (по передній та задній поверхні), наскрізним пораненням лівого куполу діафрагми та проникає в плевральну порожнину, з явищами внутрішньочеревної кровотечі та лівостороннього гемопневмотораксу, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння.
Після заподіяння зазначеного вище тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 добровільно припинив дії відносно ОСОБА_11 , а водночас обвинувачений ОСОБА_7 - свої неправомірні дії відносно ОСОБА_9 , після чого вибіг з під`їзду та з місця скоєння кримінального правопорушення втік.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм ч. 3 та ч. 4 ст. 52 КПК України обвинуваченому не було надано захисника в судовому процесі, не дивлячись на те, що суду було відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи з важкими діагнозами, а отже має вади здоров`я, які унеможливлюють для нього адекватне сприйняття судового процесу та того, що на ньому відбувалось. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено в суді про те, що він погано володіє державною мовою, проте весь судовий процес, в тому числі і допит обвинуваченого ОСОБА_7 по справі проводився українською мовою.
Окрім того, захисник вказує, що обвинуваченим ОСОБА_7 неодноразово заявлялись клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_10 , яка була безпосереднім свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, та свідчення якої мали суттєвий характер, проте дане клопотання було залишено судом без розгляду.
Також захисник звертає увагу на те, що вирок суду не містить жодних відомостей про встановлений мотив скоєння злочину обвинуваченим, оскільки в тексті мотивувальної частини вироку суду першої інстанції жодного слова відносно мотивів кримінального правопорушення, скоєного підсудним, немає.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Апеляційний суд зазначає, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З урахуванням визнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції вірно вважав винуватість обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України доведеною поза розумним сумнівом.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, ОСОБА_7 свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні в судовому засіданні визнав повністю, щиро покаявся та пояснив суду першої інстанції, що 30 вересня 2018 року близько 19 години 20 хвилин зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де побачив раніше не знайомого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка є його знайомою, та між останніми відбувався конфлікт, в результаті чого він вирішив припинити конфлікт, чим допомогти своїй знайомій ОСОБА_10 , однак враховуючи фізичну перевагу ОСОБА_9 зрозумів, що самостійно конфлікт не припинить, у зв`язку з чим дістав ніж який знаходився у пакеті та знаходячи позаду ОСОБА_9 , наніс йому один удар ножем в область тулубу ліворуч, після чого місце скоєння злочину покинув.
Пояснення обвинуваченого узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , який суду пояснив, що 30 вересня 2018 року у вечірній час, у під`їзду будинку АДРЕСА_3 , раніше його знайома ОСОБА_10 , била ногою у вхідні двері його квартири, на що він вийшов із приміщення квартири у під`їзд, де ОСОБА_10 стала намагатися застосувати до нього газовий балончик, на що він ОСОБА_9 став припиняти її дії, намагаючись вирвати із рук ОСОБА_10 балончик, внаслідок чого між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого до нього позаду підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , який раптово наніс йому удар ножем у тулуб ліворуч, та після чого обвинувачений втік з місця вчинення злочину, а він внаслідок нанесення удару ножем, отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вказані пояснення щодо обставин вчинення злочину були обґрунтовано прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки є послідовними, такими, що узгоджуються з сукупністю інших доказів у справі та не викликають сумнівів у суду апеляційної інстанції у їх достовірності.
Винуватість обвинуваченого підтверджується також письмовими доказами, які були долучені прокурором і безпосередньо досліджені судом: протоколом огляду від 01 жовтня 2018 року з фото-таблицею до нього згідно якого було оглянуто ділянку місцевості біля під`їзду по вул. Байкальській 84 у м. Дніпро в ході якого вилучено змив РБК на марлевий тампон; протоколом огляду місця події від 02 жовтня 2018 року з фото-таблицею до нього згідно якого була оглянута ділянка місцевості на території КЗ "СЗШ №139" та в ході вказаного огляду було виявлено та вилучено ніж зі слідами РБК; протоколом проведення слідчого експерименту від 02 лютого 2019 року з фото-таблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_9 відповідно до якого останній вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень за обставин які мали місце 30 вересня 2018 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06 лютого 2019 року з фото-таблицею до нього згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 як особу яка 30.09.2018 року нанесла йому удар ножем у під`їзді на вул. Байкальській 84 у м. Дніпро; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2019 року з фото-таблицею до нього, згідно якого ОСОБА_7 вказав механізм нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин які мали місце 30 вересня 2018 року; протоколом огляду предмету від 07 травня 2019 року з фото-таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ніж, який було виявлено та вилучено в ході огляду місця події; який визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 07 травня 2019 року з фото-таблицею до нього, згідно якого ОСОБА_7 впізнав ніж, яким наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , за обставин які мали місце 30 вересня 2018 року.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1443е від 10 травня 2019 року у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції в порушення норм ч. 3 та ч. 4 ст. 52 КПК України обвинуваченому не було надано захисника в судовому процесі, не дивлячись на те, що суду було відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, а отже має вади здоров`я, які унеможливлюють для нього адекватне сприйняття судового процесу та того, що на ньому відбувалось, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також з технічного запису судового процесу, під час проведення підготовчого судового засідання ОСОБА_7 роз`яснювалися його права, у тому числі мати захисника, однак він відмовився від залучення захисника до участі у кримінальному провадженні. Жодних клопотань із цього приводу впродовж судового слідства та здійснення судового розгляду ОСОБА_7 не заявляв.
Під час досудового слідства обвинуваченому також роз`яснювалось його право мати захисника.
Крім того, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду справи обвинувачений не перебував під вартою, а тому мав можливість за необхідності самостійно залучити захисника шляхом звернення до регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
За таких обставин твердження захисника про те, що суд першої інстанції порушив права обвинуваченого і не залучив захисника, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Відповідно до вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, зокрема щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.
Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, а отже має вади здоров`я, які унеможливлюють для нього адекватне сприйняття судового процесу, є безпідставними, так як ОСОБА_7 має інвалідність за загальним захворюванням, у зв`язку з чим йому протипоказана важка фізична праця, порушення режиму харчування, переохолодження (а.с. 111, т. 1). Доводів про те, що ОСОБА_7 не може адекватно сприймати судовий процес апеляційному суду не надано.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинуваченим ОСОБА_7 неодноразово заявлялись клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_10 , яка була безпосереднім свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, та свідчення якої мали суттєвий характер, проте дане клопотання було залишено судом без розгляду, є безпідставними, оскільки як вбачається зі звукозаписів та протоколів судових засідань, ОСОБА_7 таких клопотань суду не заявляв, під час з`ясування думки учасників судового засідання щодо клопотань та доповнень, у обвинуваченого ОСОБА_7 такі були відсутні, ОСОБА_7 також не заперечував закінчити з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами без допиту свідка ОСОБА_10 .
Посилання апеляційної скарги захисника на те, що обвинуваченим ОСОБА_7 було заявлено в суді про те, що він погано володіє державною мовою, проте весь судовий процес, в тому числі і допит обвинуваченого по справі проводився українською мовою, що є порушенням його прав, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.
Статтею 10 Конституції України передбачено, що державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з вимогами підпункту «е» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, одержувати безоплатну допомогу перекладача.
При вирішенні питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що обвинувачений дійсно не володіє або недостатньо володіє державною мовою. Хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись у цьому питанні. Такі роз`яснення містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт «е» п. 3 ст. 6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна вести свій захист та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.
Для констатації факту порушення права особи на захист через незабезпечення обвинуваченого послугами захисника установлення зазначених обставин має бути «поза розумним сумнівом».
При цьому чинниками для з`ясування розуміння особою зазначених обставин Конвенція та практика ЄСПЛ визначають: 1) тривалість проживання у державі ведення судочинства; 2) рівень освіти, час та місце її здобуття; мова навчання; 3) рід занять, спосіб життя та обсяг комунікації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 народився у м. Дніпро, є українцем за національністю, громадянином України, має середню освіту здобуту в України, постійно проживає на території України.
В матеріалах провадження також наявні викладені українською мовою, розписки обвинуваченого про отримання ним обвинувального акта, пам`яток про права та обов`язки, копій інших процесуальних документів, які ОСОБА_7 підписував без будь-яких застережень щодо нерозуміння їх змісту.
Зі звукозаписів судових засідань вбачається, що ОСОБА_7 повністю розумів заявлені клопотання та заяви інших учасників судового розгляду, запитання суду, задані українською мовою, без перекладу давав на них відповіді та пояснення. Вказане свідчить про достатній рівень володіння ним мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, для її сприйняття та розуміння.
Апеляційну скаргу захисником ОСОБА_8 складено українською мовою, про що обвинувачений ОСОБА_7 жодних заяв та зауважень не заявляв.
Отже доводи апеляційної скарги захисника не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4