Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/374/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002009за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кучерівка Знам`янського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, з професійно-технічною освітою, одружену, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Визнати належним та допустимим доказом інформацію зафіксовану в протоколі та додатку до нього - диску з відеозаписом проведення негласної слідчої (розшукової) дії відносно ОСОБА_6 про що зазначити в новому вироку. В решті вирок залишити без змін. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не врахував те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я із застосуванням ножа, ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 07.11.2016 звільнена на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст.128 КК України, зухвало ставиться до вчиненого, що свідчить про її стійке небажання стати на шлях виправлення, не зробила для себе належних висновків, а тому призначення ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі унеможливлює її перевиховання та не запобігає вчиненню нею кримінальних правопорушень у майбутньому. Крім того, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону. Так, ухвалою слідчого судді Кропивницького апеляційного суду від 07.11.2018 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення щодо ОСОБА_6 негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченого ст. 260 КПК України, чим визначено, що отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила неможливо отримати в інший спосіб, у тому числі шляхом проведення слідчих (розшукових) дій. На підставі вказаної ухвали оперативним підрозділом Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за дорученням слідчого проведено аудіо-, відеоконтроль особи відносно ОСОБА_6 за результатами чого складено відповідний протокол. Дослідженням в ході судового розгляду вказаного протоколу та додатку до нього - диску з відеозаписом проведення вищевказаної негласної слідчої (розшукової) дії встановлено, що ОСОБА_6 без її відому, на підставі ухвали слідчого судді, добровільно, в ході приватного спілкування з оперуповноваженим Знам`янського ВП ГУНП в області розповіла про обставини вчинення нею вбивства своєї матері ОСОБА_9 . Однак, судом у вироку від 11.02.2020 не взято до уваги результати проведення щодо ОСОБА_6 негласної слідчої (розшукової) дії, які отримані у порядку та спосіб визначений Кримінальним процесуальним кодексом України та не оспорювалися в ході судового розгляду стороною захисту, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, визнати невинуватою та виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України нею вчинене, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачена ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, а комплекс досліджених судом доказів, вказує на відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину. Крім того, також не встановлено і не доведено наявності у обвинуваченої мотиву та умислу на позбавлення життя потерпілої, а тому вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Тобто встановлено відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, що відповідає п.2 ч.1 ст. 284 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувача ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно неї закрити, мотивуючи тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, даний злочин вона не вчиняла, а обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях. Прямі докази, що саме вона вчинила вбивство в матеріалах кримінального провадження відсутні. Також зазначає, що свідок ОСОБА_10 тривалий час лікувався у психіатричній лікарні, а тому обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях даного свідка.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною за те, що вона 31 жовтня 2018 року близько 16 год. 00 хв. знаходилась разом із своєю матір`ю ОСОБА_9 у приміщенні кімнати житлового будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи у вказаному місці, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 вигнала ОСОБА_9 на вулицю за хвіртку вищевказаного домоволодіння, де у них продовжувалась сварка, під час якої ОСОБА_9 , взявши до руки каміння, кинула його у бік ОСОБА_6 та влучила в обличчя останньої. В цей час у ОСОБА_6 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння її смерті. З метою реалізації вищевказаного умислу ОСОБА_6 зайшла до будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , взяла із собою ніж, вийшла на подвір`я та наздогнала ОСОБА_9 , яка в цей час знаходилась на АДРЕСА_2 на відстані 30 метрів від домоволодіння АДРЕСА_2 . Перебуваючи на вказаному місці, реалізовуючи умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_6 , схопивши ОСОБА_9 лівою рукою за верхню частину тулуба, розвернула її обличчям до себе та, тримаючи в правій руці ніж, нанесла не менше трьох ударів вказаним ножем в область шиї та спини ОСОБА_9 , від яких остання намагалась прикритись руками, після чого ОСОБА_6 нанесла один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_9 , від якого та впала на землю. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки з пошкодженням серця, шкіряних різаних ран бокової поверхні шиї справа, внутрішньої поверхні правого плеча, долонної поверхні правої кисті, синців, саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу, й поверхні тазу справа та на передній поверхні правого колінного суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_9 настала на місці події та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця.
Заслухавши доповідь судді, в дебатах прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити подані їх апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинуваченої ОСОБА_6 , кваліфікувавши її дії за ч.1 ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі.
Позиція сторони захисту щодо необхідності виправдання обвинуваченої була предметом розгляду судом першої інстанції. При цьому, районний суд ретельно перевірив доводи сторони захисту про відсутність в обвинуваченої умислу на вбивство потерпілої та дана позиція сторони захисту не знайшла свого підтвердження, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами.
Зокрема, як убачається з показань в суді першої інстанції свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснював, що 31 жовтня минулого року, приблизно о 16 годині перебував в АДРЕСА_2 , неподалік від його домоволодіння. Він стояв з приятелем на вулиці і бачив, як ОСОБА_6 скандалила з ОСОБА_9 , в ході сварки ОСОБА_6 встромила кухонний ніж у груди матері. Він стояв від них за 2-3 метри. ОСОБА_9 опору їй не чинила. Разом із ОСОБА_11 він заніс ОСОБА_9 у будинок. ОСОБА_9 не розмовляла і була холодна. ОСОБА_11 просила його викликати швидку, але він відмовився, сказавши, що йому це не потрібно. Сусід ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) викликав швидку. У потерпілої в руках нічого не було, ніж був в руках у ОСОБА_6 . ОСОБА_6 стояла трохи збоку від потерпілої. Після удару ножем у грудну клітину, ОСОБА_9 впала на землю. На землі була кров. Слідчий експеримент за його участю проводився на тому місці, де вчинено злочин.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснював, що 31 жовтня 2018 року він повернувся з вахти. Близько 10 годин йому зателефонувала ОСОБА_9 і попросила купити пива. Вона прийшла до нього близько 15 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Випивши трохи пива, попросилася в нього подрімати, на що він не заперечував. Він займався своїми справами, а вона спала. Через деякий час у вікно постукала ОСОБА_6 , зайшла до будинку і почала кричати, звинувачувала його в тому, що він споїв її співмешканця ОСОБА_15 . Він відповів, що вони випили лише пива. Вона була зі своїм старшим сином, а менший спав удома. Він узяв дитину побавитися, а ОСОБА_6 побігла додому за молодшим. Потім прокинулася ОСОБА_9 і попросила зателефонувати її співмешканцю ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), аби той прийшов за нею. Він зателефонував ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 сиділа в дворі на парапеті. До двору зайшла ОСОБА_6 , а за нею йшов ОСОБА_10 ОСОБА_6 підійшла до ОСОБА_9 і в суперечці вдарила останню. Він сказав ОСОБА_10 , щоб забирав їх. Через 5 хвили до нього прийшов ОСОБА_18 і сказав, що ОСОБА_6 підрізала ОСОБА_9 . Він вийшов з двору і побачив, що ОСОБА_9 лежить на землі, а ОСОБА_11 стоїть над нею. Він запитав у ОСОБА_6 , що сталося, та відповіла, що ОСОБА_9 прикидається. Він запропонував викликати швидку, узяв ОСОБА_9 за ноги, а ОСОБА_6 за плечі, і занесли ОСОБА_9 до веранди. Потім він викликав швидку, просив швидко приїхати, повідомляв про травму та зазначив, що має гроші на лікування. Коли вони її несли, то пошкоджень він не бачив, так як ОСОБА_9 була одягнена в чорний светр. Думав, що ОСОБА_9 тільки травмована, бо на землі бачив кров. Через півгодини, як він допоміг занести ОСОБА_9 до веранди, він знову прийшов до будинку ОСОБА_6 , то ОСОБА_9 на веранді вже не було. Потім до нього вийшла ОСОБА_6 і сказала, що мати не дихає. Ножа він не бачив, кров бачив на землі. Моменту удару він також не бачив. Він перебував у близьких стосунках з ОСОБА_9 . Коли поїхала швидка та поліція, то забрали труп, який лежав в будинку ОСОБА_6 на дивані і він бачив рану в грудях ОСОБА_9 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №115 від 29 листопада 2018 року, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного проникаючого поранення грудної клітки з пошкодженням серця, шкірних різаних ран бокової поверхні шиї справа, внутрішньої поверхні правого плеча, долонної поверхні правої кисті, синців, саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу, боковій поверхні тазу справа, та на передній поверхні правого колінного суглобу. Колото-різані поранення грудної клітини, шиї та правої верхньої кінцівки утворилися від дії предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, та не менш як від 4-х травматичних впливів, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали. За тяжкістю колото-різане проникаюче поранення грудної клітки з пошкодженням серця відноситься до категорії тяжких, як небезпечних для життя під час утворення. Три різані шкірні рани шиї та правої кінцівки утворилися від дії предмету який мав ріжучі властивості, та не менш як від 3-х травматичних впливів, могли утворитися під час самооборони, за тяжкістю відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходиться. Садна, синці на тулубі та на кінцівках утворилися від дії тупих предметів, могли утворитися під час падіння з висоти власного зросту на предмети навколишнього середовища після отримання колото-різаного поранення грудної клітки, за тяжкістю відносяться до категорії легких, та в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Найбільш вірогідне взаєморозташування нападаючого та потерпілої під час утворення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близько до такого. Смерть ОСОБА_9 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесним ушкодженням у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, та настала 31.10.2018 року. Після отримання тілесного ушкодження ОСОБА_9 не могла здійснювати активні дії, тому що поранення серця супроводжувалось масивною кровотечею, та як наслідок її, втратою свідомості. (т. 1 а. с. 175 177).
Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що версія обвинуваченої про те, що вона не мала умислу вчиняти вбивство потерпілої ОСОБА_9 нічим не підтверджується та спростовується показами свідка ОСОБА_10 та фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:
-протокол огляду місця події від 31 жовтня 2018 року з фототаблицями, відповідно до якого оглянута ділянка ґрунтової дороги по вул. Правобережній в с. Кучерівка Знам`янського району Кіровоградської області. По даній вулиці розташований одноповерховий цегляний будинок, за адресою: АДРЕСА_2 . Паралельно дороги розташована ґрунтова дорога шириною 4 м, по узбіччю якої ростуть дерева та кущі, трав`янисте покриття. На відстані 18 м від кута (умовно) будинку №4 по вул. Правобережній, в бік зменшення нумерації будинків, знаходиться пляма бурого кольору розміром 10,5х10 см (пляма №1), неправильної форми. Біля плями на земельному покритті знаходиться мікрооб`єкт зовні схожий на волосся. На відстані 43 см від плями №1 знаходиться пляма №2 розміром 84х25 см, неправильної форми, по якій також маються згустки речовини бурого кольору різних розмірів. З лівої сторони від плями №2 в напрямку зменшення нумерації будинків, розташована пляма речовини бурого кольору розміром 20х12 см, неправильної форми. На відстані 180 см від плями №2 в бік зменшення нумерації будинків на ґрунтовій дорозі виявлено пляму речовини бурого кольору розміром 17х17 см (пляма №4), неправильної форми. На відстані 211 см від плями №4 в бік зменшення нумерації будинків, розташована пляма речовини бурого кольору розміром 1х1 см неправильної форми (пляма №5). На відстані 71 м від плями №5 в бік зменшення нумерації будинків навпроти ґрунтової дороги на відстані 5 м від правого краю дороги, розташований вхід до подвір`я будинку АДРЕСА_2 . В ході огляду місця події вилучено змиви РБК та мікрооб`єкти (т. 1 а. с. 163 168);
-протокол огляду місця події від 31 жовтня 2018 року та відеозаписі огляду місця події, переглянутому в судовому засіданні, відповідно до якого оглянуто територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Територія домоволодіння частково огороджена, вхід здійснюється через дерев`яну хвіртку, справа від якої знаходиться дерев`яний паркан, зліва огороджена сіткою. Справа на території домоволодіння розташований колодязь, зліва одноповерховий глиняний будинок з шиферним перекриттям. Вхід до будинку здійснюється через дерев`яні двері синього кольору, далі знаходиться земельна ділянка з насадженнями. На відстані 6 м від кута вказаного будинку у землі мається ніж чорно-помаранчевого кольору, який спеціалістом вилучено із землі, на якому мається надпис «TOMEI», який упаковано до спеціального крафтпакету. Вхід до будинку здійснюється через двері обшиті шкірозамінником, на яких є слід речовини бурого кольору. На момент огляду двері до будинку відчинені та будь-які запираючи пристрої відсутні, далі здійснюється вхід до кімнати №1 розміром 2х3,5 м. Зліва від входу знаходиться жіноче кашемірове пальто червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору. Далі під стіною знаходиться кофта синього кольору, на якій мається поріз довжиною 3,7 см. Далі здійснюється вхід до кімнати №2, в якій зліва розташований холодильник, дерев`яний стіл. Труп ОСОБА_9 , 1977 року народження, на передній поверхні грудної клітини в проекції 5 ребра та нижньої третини груднини наявна веретеноподібної форми рана до 4,5 см довжиною та шириною до 2 см, краї рани рівні, кути ближче до гострих. В основі правої долонної поверхні знаходиться рана неправильної форми розміром 1,5х0,8 см, з відносно чіткими краями. На боковій поверхні шиї справа шкірна рана зигзагоподібної лінійної форми розміром 1,5х0,3 см (сліди кровотечі відсутні). На трупі одягнуті брюки чорного кольору на яких є накладення буро-червоних мас в ділянці гомілок та на носках. На шиї трупу знаходився ланцюжок із жовтого металу з хрестиком. Біля крісла на підлозі лежали куртка синьо-жовтого кольору та штани сірого кольору, одна із штанин яких вивернута навиворіт, на якій сліди схожі на РБК. В ході огляду місця події вилучено: кашемірове пальто червоного кольору, фрагмент шпалер, мікрооб`єкти схожі на волосся з пальто червоного кольору, змив РБК та контрольний змив із зовнішньої сторони вхідних дверей, футболку червоного кольору з нашаруванням РБК з підлоги кімнати №1, кофту чорного кольору з нашаруванням РБК з підлоги кімнати №1, штани сірого кольору з нашаруванням РБК з підлоги кімнати №2, ніж з лівого столу при вході у кімнату №2, мобільний телефон «Nokia» чорного кольору зі столу в кімнаті №2, ніж виявлений в землі на відстані 6 м від кута будинку з маркуванням «TUMEІ» (т. 1 а. с. 169 173);
-висновок експерта, додатково до висновку експерта №115 від 17 грудня 2018 року, відповідно до якого експерт, ознайомившись з протоколом слідчого експерименту від 01.11.2018 року за участю підозрюваної ОСОБА_6 , дійшов до висновку, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , згідно даних висновку експерта №115 від 29.11.2018 року, могли виникнути при обставинах, на які вказала підозрювана під час слідчого експерименту (т. 1 а. с. 178 180);
- висновок експерта №757 від 09 листопада 2018 року, яким встановлено, що кров ОСОБА_6 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а. с. 186 187);
- висновок експерта №756 від 09 листопада 2018 року, яким встановлено, що кров трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а. с. 188);
- висновок експерта №760 від 20 листопада 2018 року, яким встановлено, що на речових доказах, наданих на дослідження (марлевий змив об`єкт №1, фрагмент шпалери об`єкт №2, футболка об`єкт №3, взуття об`єкт №4) знайдена кров людини. Отримані результати свідчать, що кров на речових доказах може належати потерпілій ОСОБА_9 та/або підозрюваній ОСОБА_6 . При визначенні групової належності в об`єкті №2 (фрагмент шпалери) встановлено, що одній потерпілій ОСОБА_9 чи підозрюваній ОСОБА_6 кров належати не може, проте домішка їх крові не виключається (т. 1 а. с. 189 191);
- висновок експерта №758 від 16 листопада 2018 року, яким встановлено, що в 3-х марлевих тампонах-змивах з місця події виявлено кров, яка може належати потерпілій ОСОБА_9 та/або підозрюваній ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 192 195);
- висновок експерта №122 від 16 листопада 2018 року, яким встановлено, що при дослідженні змивів з правої та лівої руки, контрольного змиву з лівої та правої рук, контрольного змиву з лівої руки та змиву з правої стопи ОСОБА_6 знайдено кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку. Епітеліальних клітин не виявлено. Виявлена кров може належати як трупу ОСОБА_9 так і домішки крові ОСОБА_6 не виключаються, якщо у останньої були пошкодження у вигляді зовнішньої кровотечі. При судово-медичній експертизі контрольних змивів з правої та лівої стоп ОСОБА_6 крові не знайдено (т. 1 а. с. 196 199);
- висновок експерта №759 від 21 листопада 2018 року, яким встановлено, що на жилетці, в об`єктах 12, 23, на капцях, в об`єктах 26-29, на майці, в об`єкті 33, вилучених у ОСОБА_6 , знайдено кров людини, яка може належати потерпілій ОСОБА_9 або ОСОБА_6 . На жилетці, в об`єктах 1 11, 13 22, 24, 25, на майці в об`єктах 30 32, кров не знайдена (т. 1 а. с. 200 202);
- висновок експерта №14 від 08 лютого 2019 року, яким встановлено, що на ділянці шкіри передньої поверхні грудної клітки трупа ОСОБА_9 , розташоване пошкодження у вигляді рани, яка за характером є колото-різаною та утворилася внаслідок одноразової дії плоского колючо-ріжучого предмета клинкового типу з односторонньою заточкою клинка та найбільшу ширину його зануреної частини приблизно 24-25 мм. В момент спричинення пошкодження клинок був орієнтований обухом вправо, лезо уліво; його площина занурювалася під деяким кутом до поверхні шкіри. Додатковий розріз є результатом дії лезової частини клинка, ймовірно в момент його витягання з рани. Рана на ділянці шкіри придатна для ідентифікації предмета за груповими ознаками (т. 1 а. с. 227 234);
- протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2018 року за участю свідка ОСОБА_10 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Правобережній в с. Кучерівка Знам`янського району Кіровоградської області, розповів та показав, що 31.10.2018 року приблизно о 16 год. 15 хв. він знаходився за адресою: АДРЕСА_2 . Він побачив як ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вчинили між собою сварку, в ході якої ображали одна одну грубою нецензурною лайкою. В ході сварки ОСОБА_6 нанесла удар ножем в область грудей ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 пішла до місця свого проживання. Потім ОСОБА_6 повернулася та він допоміг занести ОСОБА_9 до будинку, в якому проживала ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 154 160);
- протокол проведення слідчого експерименту від 31.11.2018 року за участю ОСОБА_6 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, що проводився на вул. Правобережній в с. Кучерівка Знам`янського району Кіровоградської області, відповідно до якого ОСОБА_6 розповіла та показала, що 31.10.2018 року приблизно о 16 год. 00 хв. вона знаходилася за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . До неї прийшла її матір ОСОБА_9 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Перебуваючи в будинку ОСОБА_9 взяла на руки сина ОСОБА_6 . Давида та не втримавши рівноваги впала на підлогу. Після цього ОСОБА_6 почала виганяти ОСОБА_9 на вулицю. Біля хвіртки ОСОБА_9 кинула по ОСОБА_6 камінь, від чого остання впала на землю. Потім ОСОБА_6 повернулася до будинку взяла ніж та наздогнала ОСОБА_9 , яка йшла по вулиці, де знову вчинила з нею сварку, в ході якої тримаючи у правій руці ніж нанесла ОСОБА_9 удар в тулуб в область грудей. Після того ОСОБА_6 пішла додому і повернулася з ОСОБА_10 та занесли ОСОБА_9 до будинку, де вона померла, після чого ОСОБА_6 показала як саме вона вчинила злочин відносно ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 245 251).
При цьому, колегія суддів, вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_6 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_19 , бере до уваги як знаряддя злочину, обране обвинуваченою, згідно пред`явленого обвинувачення, це ніж, так і характер та локалізація тілесних ушкоджень, кількість нанесених ударів, нанесення ударів у життєво важливі органи.
Крім того, апеляційні доводи захисника та обвинуваченої про відсутність мотиву у останньої щодо вбивства потерпілої ОСОБА_19 є суб`єктивними та необґрунтованими. Виходячи із оцінки сукупності вищенаведених доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цього кримінального правопорушення, а також форми вини та мотиву інкримінованих їй дій, оскільки всупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту, у вироку наведені конкретні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування показань обвинуваченої ОСОБА_6 , в яких остання заперечувала наявність у неї умислу на вбивство ОСОБА_19 та нанесення їй тілесних ушкоджень, які наведені у висновку судово-медичного експерта № 115 від 29.11.2018 року.
Доводи обвинуваченої та її захисника про відсутність прямих доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки, як зазначають апелянти, жоден свідок не вказав про те, що саме вона скоїла цей злочин, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону, зокрема ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Тобто для доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, не тільки міг, а й використав непрямі докази, які в сукупності підтверджували обставини, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні та які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Є також не обґрунтованими доводи захисту з приводу того, що свідок ОСОБА_10 тривалий час лікувався у психіатричній лікарні, а тому обвинувачення не може ґрунтуватися на показаннях даного свідка, оскільки стороною обвинувачення надано, а судом першої інстанції досліджено письмові відповіді на запит прокурора КЗ «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», Управління соціального захисту населення Знам`янської РДА про те, що хоча свідку ОСОБА_10 і встановлена ІІ друга група інвалідності з дитинства (психіатрична), проте він недієздатним не визнавався, опіка над ним не встановлювалась, пенсію отримує самостійно (т. 2 а. с. 19, 24, 50, 53, 71).
Більш того, колегія суддів не вбачає підстав недовіряти показанням зазначеного свідка, враховуючи що вони з обвинуваченою в неприязних стосунках не перебували, жодних об`єктивних причин оговорювати обвинувачену свідку суду стороною захисту не надано.
Крім того, колегія суддів визнає надуманими доводи апеляційної скарги захисника про те, що частина доказів обвинувачення не можуть бути допустимими та належними, оскільки не мають доказового значення, так як прямо не вказують на ОСОБА_6 , як особу, що вчинила кримінальне правопорушення. Суд першої інстанції дав оцінку кожному з представлених доказів та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку, правомірно використав такі, як докази обвинувачення.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що стороною захисту в поданих апеляційних скаргах не наведено будь-яких даних, які б могли свідчити про неналежність, недопустимість та недостовірність доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
Відтак, позицію сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає способам захисту, з метою уникнення останньою відповідальності за вчинене, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої.
Водночас є також безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання.
Перевіряючи відповідність призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що воно в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону та особі обвинуваченої.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею правопорушення, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується як особа щодо якої скарг від мешканців не надходило, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.
Обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують судом не встановлено.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає, що він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст.50,65 КК України, оскільки суд в повній мірі врахував дані про особу винної і обставини вчиненого правопорушення.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Тому прийняте рішення щодо призначення покарання належно обґрунтоване вимогами національного законодавства та не суперечить і рішенням ЄСПЧ.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання є м`яким, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не підлягають також задоволенню доводи прокурора про визнання належним та допустимим доказом інформацію зафіксовану в протоколі та додатку до нього - диску з відеозаписом проведення негласної слідчої (розшукової) дії щодо ОСОБА_6 , оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції та визнано не належними та допустимими доказами, оскільки в даному випадку фактично проводився допит, то особа, яка його проводила, мала роз`яснити ОСОБА_6 право на захист та на відмову від надання будь-яких пояснень, право залучення захисника, чого дотримано не було, що вказує на істотне порушення прав і свобод людини.
Зазначене вище також узгоджується з висновком, який міститься у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.03.2020 року (справа №666/5448/15-к).
Враховуючи, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів, не встановивши підстав для його зміни або скасування, відмовляє в задоволенні поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_20 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4