ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/317/20 Справа № 185/4590/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської місцевої прокуратури на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 000441,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_10 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 23.02.2019 року приблизно о 17.20 годині, знаходячись за місцем проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з ігноруванням прохань з боку свідка ОСОБА_11 припинити вживання спиртних напоїв потерпілим ОСОБА_12 , під час словесної сварки з останнім, яка супроводжувалась образами, на ґрунті неприязного ставлення до потерпілого ОСОБА_12 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю останньому, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер дій, діючи умисно, з силою завдав не менше 4 ударів кулаками обох рук в шию та грудну клітину та не менше 6 ударів кулаками обох рук в живіт потерпілого ОСОБА_12 .
Будучи тяжко травмованим внаслідок спричинених ушкоджень, потерпілий ОСОБА_12 впав на підлогу, не маючи можливості в подальшому самостійно пересуватись. Побачивши безпорадний стан потерпілого ОСОБА_12 , будучи зацікавленими у тому, щоб потерпілий ОСОБА_12 покинув приміщення вказаної квартири, обвинувачений ОСОБА_6 сумісно зі свідком ОСОБА_11 приблизно о 17.35 год. 23.02.2019 року, перебуваючи в коридорі зазначеної вище квартири, тримаючи потерпілого за руки та ноги, перетягнули останнього шляхом волочіння по підлозі квартири та бетонній поверхні сходового майданчику в під`їзд будинку, де залишили. Приблизно о 17.40 годині цього ж дня побачивши, що ОСОБА_12 , лежачі на сходинках в під`їзді будинку, не рухається та не вчиняє яких-небудь самостійних дій, обвинувачений ОСОБА_6 сумісно зі свідком ОСОБА_11 , на вимогу останньої, перетягнули потерпілого ОСОБА_12 у приміщення вищевказаної квартири, де залишили на підлозі у лежачому положенні в коридорі.
Після 18.00 години 23.02.2019 року, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 потерпілий ОСОБА_12 помер. У результаті умисних, протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме нанесення ним ударів, потерпілому ОСОБА_12 були спричинені легкі та тяжкі тілесні ушкодження.
Тілесні ушкодження в області шиї та живота потерпілого ОСОБА_12 за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілого. Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала внаслідок сумісної тупої травми шиї та живота, яка супроводжувалась переломом щитовидного хряща та розривом печінки з гемоперитонеумом (1980 мл.), яка ускладнилась комбінованим шоком (травматичним та геморагічним), що й призвело до безпосередньої причини смерті та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 25.02.2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Захисник не погодилась з вироком. В апеляційній скарзі та змінах до неї просить його скасувати, у зв`язку із неповнотою та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Посилається на те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України. Вважає, що стороною обвинувачення на доведено, що саме від нанесених обвинуваченим ударів потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки та перелому щитовидного хряща, що в сукупності призвело до смерті. Крім того, не доведено мотиву, мети завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та отриманими тілесними ушкодженнями, які призвели до смерті потерпілого, не взято до уваги усі виявлені нові обставини, які були встановлені в процесі судового розгляду, та не усунуто усі розбіжності, які було встановлено під час судового слідства.

Вказує, що співставивши покази свідка ОСОБА_11 та висновок судово-медичної експертизи, в тому числі і допита судово-медичного експерта в судовому засіданні, то тілесні ушкодження потерпілого, які в результаті призвели до його смерті, не могли бути завдані обвинуваченим.

Судом не було взято до уваги пояснення обвинуваченого проте, що 23 лютого 2019 року свідок ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_13 були на святкування дня народження і обоє повернулися в стані алкогольного сп`яніння, що деякий час вони перебували у своїй кімнаті без обвинуваченого і між ними відбувся конфлікт. Зазначене не виключає того, що свідок ОСОБА_11 могла наносити удари по тілу потерпілого, та враховуючи її стан сп`яніння не могла усвідомити ні силу ударів, ні їх локалізацію. Крім того обвинувачений пояснив, що із квартири потерпілого не виносили, а разом з ОСОБА_11 його виштовхали і він перебував на ногах. Коли потерпілий вийшов в коридор, то сів на сходини, які вели вниз, та перебував там 15-20 хвилин. Коли обвинувачений та свідок вирішили повернути потерпілого до квартири, то він лежав на площадці головою вниз сходів. Жодні твердження обвинуваченого не були спростовані стороною обвинувачення.

Зазначає, що у висновку судово-медичної експертизи № 135 від 25.03.2019 року експертом вказується на те, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_14 є сумісна тупа травма шиї та живота, яка супроводжувалася переломом щитовидного хряща та розривом печінки з гемоперитонусом (1980мл.), яка ускладнилася комбінованим шоком. Під час допиту експерта в суді стало зрозумілим, що перелом щитовидного хряща і розрив печінки наступили прижиттєво. Також зрозуміло, що смерть потерпілого могла настати як від перелому щитовидного хряща, так і від розриву печінки. Експерт зазначив, що розрив печінки є досить значний, і для того, щоб отримати такі ушкодження повинен бути завданий удар із прикладанням сильної фізичної сили. Проте ударів із сильною фізичною силою не було нанесено обвинуваченим під час сварки із потерпілим. Це підтверджується показами наданими в судовому засідання свідка ОСОБА_11 . Нею було вказано на те, що бійки між потерпілим та обвинуваченим не було. Це було просто штовхання. Також свідок ОСОБА_11 вказала, що обвинувачений не міг зжати руку в кулак, так як у нього боліли руки, він штовхав потерпілого тильною стороною кисті. Під час допиту судово-медичного експерта ОСОБА_15 , ним вказано, що нанести удар в область печінки для того, щоб утворився такий значний розрив печінки, лише тильною стороною кисті і при штовханні складно. Зазначає, що згідно висновку експерта, в області печінки обвинуваченого було відкладення лейкоцитів і фібрину, був набряк. Усе це означає, що розрив печінки був не одразу перед смертю, а за декілька годин до смерті.

У вироку суду зазначено, що свідок ОСОБА_11 вказувала на те, що вона бачила як обвинувачений наносив удари в область шиї потерпілого. А також зазначено, що під час допиту судово-медичного експерта, експертом було вказано на те, що виявлені ушкодження на шиї потерпілого могли утворитись в результаті удару або здавлювання шиї потерпілого. Проте таких свідчень що свідка, що експерта не було. Свідок ОСОБА_11 вказувала на те, що ударів в шию обвинувачений не наносив. А відповідно до висновку судово-медичної експертизи експерт не встановив чим було спричинено перелом щитовидного хряща. Під час допиту це ж було і підтверджено.

Апелянт вважає, що нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого, а саме перелом щитовидного хряща, не було доведено в процесі судового розгляду. Тілесне ушкодження - перелом щитовидного хряща не було взято судом до уваги. Однак ймовірність того, що саме при переломі щитовидного хряща потерпілий міг втратити свідомість є великою.

Вказує, що згідно пояснень свідка ОСОБА_16 , обвинуваченого, будь-яких неприязних стосунків між ОСОБА_6 та потерпілим не було. 23.02.2019 року конфлікт виник між потерпілим та свідком. ОСОБА_6 намагався припинити конфлікт, жодної бійки між ними не виникало. Потерпілий через стан алкогольного сп`яніння постійно падав, вдарявся об стіни, в тому числі і від виштовхування обвинуваченого.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_6 покарання, через його м`якість, ухвалити новий, яким призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Посилається на те, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим тяжкого злочину, відсутність пом`якшуючих обставин та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість. Не враховано жорсткий спосіб вчинення даного злочину, кількість спричинених ударів, поведінку обвинуваченого відразу після вчинення злочину, а саме те, що він цинічно витяг ОСОБА_12 , який був не в змозі самостійно пересуватись після спричинення йому тілесних ушкоджень, на сходинковий майданчик під`їзду та залишив там, усвідомлюючи його стан.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Прокурор підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого - заперечувала.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_6 суд насамперед послався на покази свідка ОСОБА_11 , які та давала як під час судового розгляду так і під час досудового слідства при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.
Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_11 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_12 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_11 зводилась до того, що в день події, за місцем проживання, в результаті конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, вона спочатку почула приблизно п`яти ударів в коридорі, де знаходився ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , потім побачила як обвинувачений завдав не менше десяти ударів по плечах, руках, шиї та живіт ОСОБА_12 .
Судом взято до уваги висновок експертного судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 , згідно якого на тілі потерпілого виявлено тілесні ушкодження на обличчі, шиї, грудній клітині, верхніх та нижніх кінцівках, перелом щитовидного хряща, та розрив печінки з гемоперитонеумом.
Тілесні ушкодження в області шиї та живота потерпілого ОСОБА_12 за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілого. Тілесні ушкодження на інших вищезазначених ділянках тіла потерпілого ОСОБА_12 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, відносно живих осіб. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворились прижиттєво. Смерть потерпілого ОСОБА_12 настала внаслідок сумісної тупої травми шиї та живота, яка супроводжувалась переломом щитовидного хряща та розривом печінки з гемоперитонеумом, яка ускладнилась комбінованим шоком (травматичним та геморагічним), що й призвело до безпосередньої причини смерті та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та тяжкість виявленої травми у ОСОБА_12 , вона була спричинена йому за короткий проміжок часу, який вираховується десятками хвилин.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, малоймовірне їх спричинення при падінні з висоти власного зросту та ударі об площину.
Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів (предмету) та не виключено, що такими предметами могли бути кулаки рук людини.
Враховуючи характер та тяжкість виявленої травми у ОСОБА_12 , малоймовірно, що після спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг вчиняти будь-які самостійні активні дії (пересуватись, чинити опір).
Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, не виключена можливість їх утворення за обставин та умов, на які вказує свідок ОСОБА_11 при дослідженні слідчого експерименту за її участю.
Викладені висновки судово-медичного дослідження в судовому засіданні було підтверджено при допиті експерта ОСОБА_15 , яка пояснила, що під час проведення експертизи нею була виявлена сумісна тупа травма шиї та живота, яка супроводжувалась переломом щитовидного хряща та розривом печінки з гемоперитонеумом. Виявлені тілесні ушкодження були спричиненні одномоментно, та встановити послідовність їх виникнення не виявилось можливим. Виявлені тяжкі тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії, яким може бути удар, тобто утворились від дії тупих твердих предметів (предмету), які діяли за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області, виявлені тілесні ушкодження не могли утворитись в результаті падіння або від ударів об виступаючі поверхні сторонніх предметів. Враховуючи результати судово-медико-криміналістичного дослідження, при якому виявлено пошкодження на щитовидному хрящі органокомплексу шиї, виявлені ушкодження на шиї потерпілого могли утворитись в результаті удару або здавлювання шиї потерпілого, виявлена травма не могла утворитись в результаті розтягування чи перенесення тіла та тримання за голову потерпілого. Тобто вказана травма шиї є результатом дії травмуючого предмету. Під час розтину трупу потерпілого ОСОБА_12 був виявлений етиловий спирт в концентрації, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. Наявність алкогольного сп`яніння прискорило настання тяжких наслідків, проте не є причиною настання смерті потерпілого.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого про те, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього, про відсутність в справі доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Направленість дій, характер та спосіб насильства, застосованого до потерпілого, свідчать про направленість умислу на спричинення потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень.
З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченого про те, що потерпілий міг отримати тяжкі тілесні ушкодження під час падіння з висоти власного зросту чи під час перебування ним на сходах у під`їзді іншими особами. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи обвинуваченого про недоведеність його вини є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Аналізуючи доводи прокурора про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто м`якої міри покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який згідно вимог ст. 89 КК України, вважається особою раніше не судимою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо. Також судом було взято до уваги невизнання обвинуваченим своєї вини.
Суд послався і на те, що по справі не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, враховано і думку потерпілого ОСОБА_17 , який просив призначити ОСОБА_6 суворе покарання.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України на строк - вісім років, оскільки саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської місцевої прокуратури - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4