Справа № 183/7583/19
№ 1-кп/183/877/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 06.11.2018 року за № 0000604, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 172 (по стройовій частині) від 21 серпня 2017 року солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого навідника 2 самохідно-артилерійського взводу 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .

Старший солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

09 жовтня 2018 року старший солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

20 листопада 2019 року старший солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та повідомив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, у скоєному розкаявся. Доповнив, що має бажання продовжити військову службу та продовжити контракт.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного 06.11.2018 року до ЄРДР за № 0000604, згідно з яким 09.10.2018 року військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував за її межами до 20.11.2019 року

(а.п. 25);

- акт службового розслідування, згідно з яким встановлено факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_6 09.10.2018 року

(а.п. 27-30);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_6 про скоєне ним кримінальне правопорушення

(а.п. 46-47);

- довідка командира військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь ОСОБА_6 в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 23.10.2017 року

(а.п. 38);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_6 військової служби, а також документи, що характеризують особу обвинуваченого

(а.п. 31-37, 39-45, 60-78).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, з`явлення із зізнанням, прийняття безпосередньої участі ОСОБА_6 в антитерористичній операції, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 за місцем проходження служби та місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, проходить військову службу та має бажання продовжити службу у Збройних Силах України, а також має на утриманні близького родича, який має тяжке захворювання.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання достатньо сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Враховуючи наявність зазначених вище обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а також особу останнього, який має позитивні характеристики з місця проходження служби; приймав участь в антитерористичній операції та утримує тяжко хворого родича, суд вважає можливим призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 рік.

При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, суд вважає можливим на підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 рік на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави десяти відсотків із суми його грошового забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. ст. 69, 58 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, строком на 1 рік.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_7 замінити призначене покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 рік на службове обмеження для військовослужбовців, строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави щомісячно 10 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений в Дніпровський апеляційний суд через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1