Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/480/16-к
Провадження 1-о/483/1/2020
У Х В А Л А
Іменем України

21 лютого 2020 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2019 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України. Заява обґрунтовувалася тим, що відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 09-1-927 від 22 грудня 2016 року, на який посилався суд під час ухвалення вироку, на момент ДТП ходова частина автомобіля засудженого знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані та не мала технічних несправностей, які могли б вплинути на рух автомобіля; від`єднання важеля підвіски переднього правого колеса автомобіля обвинуваченого сталося після зіткнення автомобілів, і з технічної точки зору не могло бути причиною ДТП. Разом із тим, висновком експертного дослідження № 17-2691 від 18 вересня 2017 року, що її було проведено експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, було встановлено, що від`єднання шарового шарніра переднього правого колеса від поворотного кулака на автомобілі «Ford Escort» сталося безпосередньо перед ДТП від дії звичайних експлуатаційних навантажень. Під час досудового розслідування та судового слідства в судах першої та апеляційної інстанції не були встановлені обставини щодо того, хто виконував збірку з`єднання шарового шарніру при останньому ремонті засуджений чи інша особа, оскільки ОСОБА_4 не є власником вказаного транспортного засобу. Крім того, при стягненні майнової шкоди на відновлення автомобіля в розмірі 49 500 грн суд вважав ці витрати документально підтвердженими, однак він отримав досудову претензію від страхової компанії «Країна», відповідно до якої 09 жовтня 2017 року потерпілому ОСОБА_3 сплачено страхову суму у розмірі 26 209 грн 69 коп. Посилаючись на те, що вищевказані обставини є нововиявленими, оскільки не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення та можуть мати наслідком винесення іншого судового рішення після їх дослідження, просив переглянути вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами.
Засуджений та його захисник в судовому засіданні повністю підтримали вимоги заяви. Крім того, наголошували, що відеозапис з відеореєстратору потерпілого ОСОБА_3 має явні ознаки монтажу і не може вважатися належним та допустимим доказом у цьому провадженні.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення заяви засудженого, зазначивши, що ця заява не містить жодних правових підстав для перегляду вироку за нововоиявленими обставинами.
Прокурор в судовому засіданні підтримала правову позицію потерпілого та його захисника.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов такого.
Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими визнаються, зокрема, обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок і ухвалити новий вирок або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Суд констатує, що у судовому засіданні сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання строком на один рік (т. 2 а. с. 104-105). Зазначений вирок був оскаржений ОСОБА_4 та його захисником і 30 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області змінено в частині вирішення цивільних позовів (т. 3 а. с. 60-70). 26 вересня 2018 року Верховний суд прийняв постанову, якою вироки судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди було скасовано та призначено новий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (т. 3 а. с. 206-210).
Нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Не є нововиявленими обставинами ті, на які посилалися як на докази сторони кримінального провадження, або об`єктивно могли бути долучені як докази, невчасно подані сторонами. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.
Як вбачається з ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року (т. 3 а. с. 54), судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотань захисника про призначення експертизи транспортного засобу обвинуваченого та експертизи флеш-карти з відеореєстратора потерпілого ОСОБА_3 , а отже ці обставини вже були предметом судового розгляду. Крім цього, в касаційній скарзі захисника на вирок суду апеляційної інстанції також містяться посилання на висновки відповідних експертиз, які Верховним Судом було залишено поза увагою (т. 3 а. с. 107).
Суд не дає оцінку посиланням засудженого та його захисника на отримання потерпілим страхового відшкодування, оскільки ухвалою від 17 вересня 2019 року цивільний позов в цьому провадженні було залишено без розгляду і він на даний час розглядається окремо в порядку цивільного судочинства.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення.
Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у справах «Рябих проти Росії», «Шабельник проти України», «Півень проти України», «Трегубенко проти України», «Науменко проти України» та «Бакай та інші проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження суддів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових рішень, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.
Дослідивши надані стороною захисту докази, суд дійшов переконання, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_4 в своїй заяві про перегляд вироку, не є нововиявленими, а відтак вважає за необхідне залишити без задоволення заяву про перегляд вироку суду, оскільки не вбачає підстав, передбачених ст. 459 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 459, 462, 467 КПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 21 лютого 2020 року о 09 годині.

Головуючий: