У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.02.2020 Справа №607/2172/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у м. Тернополі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ :
Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000081 від 19.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України, із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_2 , який на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 787, виданого 01.11.2017 приватним нотаріусом Василівського району нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 , належить підозрюваній.

У судове засідання слідчий не з`явився, однак його неявка у відповідності до ч.1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити, виходячи з наступних мотивів.

Як вбачається із клопотання, в невстановлений слідством період часу, в ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на зберігання, пересилання з метою збуту та збуті незаконно одержаних голографічних захисних елементів. Переслідуючи мету збагачення шляхом зберігання, пересилання з метою збуту та збуті незаконно одержаних голографічних захисних елементів ОСОБА_5 вступила в злочинну змову із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зберігала у невстановленому слідством місці голографічні захисні елементи.

В подальшому, ОСОБА_5 здійснюючи свою злочину діяльність, керуючись корисливим мотивом, з метою отримання прибутку, отримавши від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інформацію про замовника, використовуючи послуги ТОВ «Нова пошта» відправила на прохання ОСОБА_7 підроблене посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 на якому міститься захисна плівка з голографічним зображенням малого Державного герба України на адресу отримувача ОСОБА_9 у м. Тернопіль, за що отримала частину грошей в сумі 2000 гривень наложеним платежем, і в такий спосіб збула незаконно одержані голографічні захисні елементи, що містяться на захисній плівці.

Крім цього, у ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на підробку посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі посвідчення та збут такого посвідчення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, в період з 11.10.2019 по 15.10.2019 ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 в невстановленому слідством місці та спосіб, підробили посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 шляхом внесення неправдивих відомостей щодо наявності категорій «С С1 С1Е СЕ», що дають право керувати іншими видами транспортних засобів та в подальшому здійснили його друк не на держаному спеціалізованому підприємстві, що повинно здійснювати його випуск та покрили бланк вищевказаного посвідчення водія незаконно одержаною захисною плівкою з голографічним зображенням малого державного герба України.

Надалі, ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою ТОВ «Нова Пошта» збули вищевказане підроблене посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 ОСОБА_9 за гроші в загальній сумі 4500 грн.

15.01.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 199, ч.3 ст.358 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.199 КК України, за вчинення даного передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 являється власником житлового будинку АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 787, виданого 01.11.2017 приватним нотаріусом Василівського району нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 .

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст.160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення). Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

За таких обставин, зважаючи на те, що санкція статті передбачає конфіскацію майна в особи, яку визнають винною у вчиненні кримінального правопорушення, приходжу до переконання, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, наклавши арешт на вказане майно.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_2 , який на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 787, виданого 01.11.2017 приватним нотаріусом Василівського району нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 , належить ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити для відома слідчому, прокурору, ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1