Справа № 756/8644/19 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/387/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
представника цивільного відповідача ОСОБА_10
секретаря судових засідань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» ОСОБА_13 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання 5 (пять) років позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами на два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Задоволено цивільний позов ОСОБА_14 до Товаривства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи у розмірі 25 038 гривень та витрати на поховання у розмірі 7 940 гривень.
Задоволено цивільний позов ОСОБА_14 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи у розмірі 25 038 гривень та майнової шкоди заподіяної смертю потерпілого у розмірі 173 962 гривень.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.
25 березня 2019 року, приблизно о 08 годині 55 хвилин, ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в правій смузі проїзної частини вулиці Електриків в місті Києві зі сторони вулиці Гаванська в напрямку вулиці Новокостянтинівська, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1, 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України зі швидкістю приблизно 120 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год., не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», маючи змогу спостерігати, як автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 зменшує швидкість руху перед пішохідним переходом та відповідно усвідомлювати, що на ньому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість свого автомобіля і не зупинився перед пішохідним переходом, та створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, випередив автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, перестроївся з правої смуги в ліву, та в подальшому в лівій смузі, на нерегульованому пішохідному переході, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 , який перетинав проїзну частину по пішохідному переходу, справа на ліво, відносно руху зазначених транспортних засобів.
В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_16 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.
В апеляційній скарзі представник Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині стягнення задоволення цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_14 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант». Ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_8 та ОСОБА_14 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» в повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат з врахуванням витрат Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на надання правової допомоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку було невірно застосовано норми матеріального права та порушено вимоги процесуального права. Зазначає, що згідно полісу № АМ/5286869 страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., разом з тим, судом першої інстанції стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» в загальному обсязі 231978 грн. 00 коп., що перевищує ліміт відповідальності страхової компанії і є порушенням норм матеріального права. Звертає увагу на те, що однією з умов виплати страхового відшкодування є надання страховику заяви про страхове відшкодування, яка повинна містити встановлені ч. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реквізити та інші документи передбачені зазначеною статтею. Водночас, жодного повідомлення та заяви про страхове відшкодування ОСОБА_8 та ОСОБА_14 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» не подавали, що на думку апелянта, свідчить про відсутність правових підстав для отримання ними страхового відшкодуванні і позбавляє страхову компанію частково, в добровільному порядку виконати рішення Оболонського районного суду м. Києва.
Крім того, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги порядку розрахунку страхового відшкодування, що потребує застосуванню в даному випадку, у зв`язку з чим, не правомірно було стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_8 суму у розмірі 173962 грн. 00 коп. матеріальної шкоди. Зазначає, що відповідно до законодавства України сума страхового відшкодування в даному випадку, є розмір середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Водночас, позивачем не було надано документів, що б підтверджували розмір середньомісячного заробітку (доходу) загиблого ОСОБА_16 або інших його доходів/пенсії, які він одержував на день своєї смерті. Разом з тим, суд першої інстанції, на зазначені обставини уваги не звернув, і в порушення норм матеріального права, безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_8 .
Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено факту перебування ОСОБА_8 на утриманні загиблого ОСОБА_16 , а також того, чи потребує ОСОБА_8 матеріальної допомоги. Вказує, що ОСОБА_8 є працездатним, та не досяг пенсійного віку, а тому не може бути суб`єктом визначеним ст. 1200 ЦК України та не має права отримувати страхове відшкодування передбачене п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також, апелянт вважає, що витрати Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» ОСОБА_13 представником потерпілого ОСОБА_9 подані заперечення, в яких він просить апеляційну скаргу задовольнити частково, стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_14 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в розмірі 25038 грн., а також шкоду, заподіяну смертю потерпілого в розмірі 7940 грн., а всього 32978 грн., та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи в розмірі 25038 грн., шкоду, заподіяну смертю потерпілого в розмірі 140 984 грн., а всього 166022 грн. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант», яка підтримала подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
Врахувавши зазначені обставини, а також вчинення ОСОБА_6 злочинну з необережності, думку потерпілих, які не наполягали на призначені суворого покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з яким погоджується колегія суддів та учасниками судового провадження не оспорюється.
Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант», що підтверджується полісом №АМ 5286869 від 20 листопада 2018 року (а.с. 69).
Потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_8 подано цивільні позови до страхової компанії «Альфа-гарант» про стягнення моральної шкоди кожному потерпілому в розмірі 25038 грн., а також на користь потерпілої ОСОБА_14 матеріальної шкоди в розмірі 7940 та на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальної шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_16 у розмірі 173962 грн.
Обидва цивільні позови потерпілих судом першої інстанції задоволені.
Доводи апеляційної скарги страхової компанія «Альфа-гарант» про порушення потерпілим встановленого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку отримання страхового відшкодування, оскільки вони із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії не звертались, а отже на думку апелянта, їх позовні вимоги не підлягають задоволенню в рамках розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 не заслуговують на увагу.
Як правильно зазначив у своєму вироку суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, для розгляду в межах кримінального провадження позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Зазначене вище, повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги страхової компанія «Альфа-гарант» щодо невірного розрахунку розміру моральної шкоди, що підлягає виплаті кожному потерпілому, а також щодо відсутності правових підстав для стягнення з цивільного відповідача 173962 грн. матеріальної шкоди заподіяної смертю потерпілого на користь ОСОБА_8 .
Відповідно до 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Всупереч положенням зазначеної норми Закону суд першої інстанції, правильно встановивши загальний розмір моральної шкоди, що підлягає виплаті обом потерпілим в сумі 25038 грн., зазначену суму стягнув на користь кожного з потерпілих замість виплати рівними частинами. Таким чином, сума яка підлягає стягненню зі страхової компанії «Альфа-гарант» в рахунок відшкодуванням моральної шкоди обом потерпілим підлягає зменшенню до 12519 грн.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обґрунтовуючи позов, окрім права на відшкодування моральної шкоди, посилався на наявність у нього права на відшкодування шкоди, передбаченої ст. 1200 ЦК України.
За змістом ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ділиться на 2 групи: 1) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; 2) дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Свої позовні вимоги ОСОБА_8 обґрунтував належністю до першої групи.
Стягуючи на користь ОСОБА_8 суму відшкодування у визначеному розмірі, суд першої інстанції всупереч вимог кримінального процесуального закону не навів будь-яких висновків щодо прийнятого в цій частині рішення.
Поняття непрацездатної особи надано у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
В ході апеляційного розгляду було встановлено, що позивач ОСОБА_8 батько загиблого ОСОБА_16 , на день його смерті був інвалідом 3 групи і отримував пенсію в розмірі 1497 грн. Загиблий ОСОБА_16 ніде не працював, постійного заробітку не мав. Отже факт перебування позивача на утриманні сина не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується встановленими обставинами. Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.
Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст.. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.
Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність - 1497 грн., саме такий розмір пенсії і отримував позивач на день загибелі сина.
Будь-яких доказів, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченій ст. 202 Сімейного кодексу України ним подано не було.
Отже, оскільки позивач не перебував на утриманні загиблого та не надав доказів, що потребує матеріальної допомоги відповідно до положень сімейного законодавства, він не має права на отримання відшкодування шкоди.
Разом з тим, вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції не були враховані. З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_8 в частині відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого задоволенню не підлягають, а сума що підлягає стягненню зі страхової компанії «Альфа-гарант» на корись потерпілого повинна бути зменшена на 173962 грн.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 .
Зменшити суму, що підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь потерпілої ОСОБА_14 до 12519 гривень та 7940 гривень, а всього 20459 гривень.
Зменшити суму, що підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-гарант» на користь потерпілого ОСОБА_8 до 12519 гривень.
В решті вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4