УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2020 Справа №463/5551/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

під час проведення судового розгляду, в приміщенні зали суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003338 від 16 жовтня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003338 від 16 жовтня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, звертаючи увагу на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого вказаного запобіжного заходу і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_7 та його підзахисний ОСОБА_5 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечили. Адвокат ОСОБА_7 заявив, що, на його думку, висунуте ОСОБА_5 обвинувачення є надуманим, доказами не підтвердженим. Будь-які ризики того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, перешкоджатиме кримінальному провадженню, впливатиме на потерпілих чи свідків відсутні, жодними фактами не підтверджуються. Той факт, що ОСОБА_5 перебував у міжнародному розшуку, не може бути підставою для застосування щодо останнього найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на вказане, просить відмовити в клопотанні прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та обрати останньому будь який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, при необхідності із застосуванням електронних засобів контролю.

Перевіривши надані матеріали, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Судом при вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 враховано те, що останній обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, попередньо порушив умови раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим його було оголошено у міжнародний розшук.

З врахуванням характеру злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , зважаючи на їх систематичність, процесуальну поведінку ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, зокрема, те, що він тривалий час переховувався від суду, суд вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може ухилятися від суду, чи продовжувати займатися злочинною діяльністю.

Вказані обставини узгоджуються з доводами, наведеними у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини акцентував увагу на тому, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Водночас, зважаючи на систематичність у вчиненні злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , суд приймає до уваги те, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на розміри заподіяної потерпілим шкоди, у зв`язку вчиненням кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З врахуванням вище переліченого, суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою слід відмовити, оскільки, на думку суду вищеописані ризики не відпали, продовжують існувати та виправдовують утримання обвинуваченого під вартою, як виключну міру запобіжного заходу.

Вищевказані обставини дають суду підстави вважати, що в разі обрання обвинуваченому іншого, більш м`якого запобіжного заходу, він може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення чи ухилятися від суду, також з врахуванням того, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується о 00 год. 00 хв. 26 червня 2020 року, а завершити розгляд кримінального провадження до його спливу не видається за можливе, строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити та відкласти судове засідання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331, 350, 376, розділом ІІ КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 15 серпня 2020 року.

Судове засідання відкласти на 12 год. 00 хв. 3 липня 2020 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та надіслати начальникові СІЗО м. Чорткова для виконання в частині дії запобіжного заходу.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3