ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №640/8318/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11/818/9/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.137 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
представника заявників - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника заявників адвоката ОСОБА_6 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною постановою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 11.05.2018 р. про скасування постанови старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 , винесену 29.07.2005р. в межах кримінальної справи №21050063 про накладення арешту на вклади, цінності на інше майно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції вказав, що заявники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в обґрунтування клопотання зазначають, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2005р. кримінальна справа за ч.2 ст. 137 КК України відносно ОСОБА_10 була припинена у зв`язку з амністією та передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Жемчуг», скасовано запобіжний захід, речові докази знищено. Інших рішень судом не приймалось. На теперішній час постанова Київського районного суду м. Харкова від 12.21.2005р. у справі виконана повністю. Власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_10 відкрилась спадщина частина зазначеної квартири та під час оформлення спадщини КП «ХМБТІ» ХМР 18.04.2018р. стало відомо про накладений на вищевказану квартиру арешт, який накладений постановою прокуратури Київського району м. Харкова від 29.07.2005р. У зв`язку з тим, що санкція ч.1 ст.137 КК України конфіскацію майна не передбачає, покарання, в тому числі у вигляді конфіскації майна судом призначено не було, цивільний позов в межах кримінальної справи і в порядку цивільного судочинства не заявлявся, заявники просять скасувати постанову слідчого від 29.07.2005р. про накладення арешту на майно ОСОБА_10 .
В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що із закриттям кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовлено кримінальними процесуальними відносинами. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту цього права і виникають із цивільних правовідносин, та відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішенні судом цивільної юрисдикції.
В апеляційній скарзі представник заявників просить скасувати постанову та постановити нове рішення , яким задовольнити клопотання ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 . Звертає увагу на висновки Харківського апеляційного суду, викладені в ухвалі від 12.03.2019 року, якою була скасована постанова Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року про відмову в задоволенні аналогічного клопотання. Мотивуючи скаргу вказала, що ухвала районного суду є незаконною та необґрунтованою, адже суд під час закриття провадження, ухвалення вироку або на стадії виконання вироку повинен розглянути питання щодо необхідності скасування заходів забезпечення цивільного позову і конфіскації майна. Зазначає, що по справі відсутні цивільні позови, санкція статті обвинувачення конфіскації майна не передбачає, а тому арешт, накладений на майно Трубчанінових, має бути знятий.
Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, та їх представника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 07.07.2019 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 11.05.2018 про скасування постанови старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 , винесену 29.07.2005 в межах кримінальної справи №21050063 про накладення арешту на вклади, цінності на інше майно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .
Представником заявників адвокатом ОСОБА_6 дане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку з наведених вище підстав.
Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 24.10.2018 було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування засобів забезпечення позову.
За результатами апеляційного перегляду зазначеного рішення районного суду Харківським апеляційним судом постановлена ухвала від 12.03.2019, якою постанову Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про скасування постанов старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 скасовано та призначено новий судовий розгляд клопотання в суді першої інстанції.
При цьому колегія суддів вказала, що відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст.174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно з п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Апеляційний суд дійшов висновку, що заявники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до Київського районного суду м. Харкова з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, а висновки суду, що містяться в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки положення розгляду скарги КПК України (1960) не містять повноважень суду на скасування постанов слідчого про накладення арешту на майно після прийняття рішення про закриття кримінальної справи, - є помилковими та необґрунтованими.
При новому судовому розгляді суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ухвалила постанову від 01.07.2019, якою знов відмовила в задоволенні клопотання заявників з тих саме підстав.
При цьому, згідно з ч.7 ст.374 КПК України (1960), вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.
Зазначені вище положення кримінально-процесуального закону судом не виконано, що є підставою для скасування постанови районного суду.
Крім цього, слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.55 КПК України (1960), суддя, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, не може брати участі в новому розгляді справи в суді першої інстанції в разі скасування вироку або ухвали про закриття справи, поставлених з його участю. Ця норма закону мала бути застосована й у даній справі, оскільки суддею ОСОБА_1 вже була висловлена думка щодо порядку розгляду клопотання заявників, а повторний розгляд клопотання цим же суддею викликає обґрунтований сумнів в його об`єктивності.
Вказані порушення кримінально-процесуального закону є безумовними підставами для скасування прийнятого рішення та направлення матеріалів справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання районного суду на постанову Верховного Суду України від 15.05.2013 по справі № 6-26цс13 та постанову Верховного Суду від 15.05.2019 р. по справі № 372/2904/17-ц є необґрунтованим, адже у зазначених цивільних справах кримінальні справи, за якими накладався арешт та який в подальшому просили зняти в порядку цивільного судочинства, в судах не розглядалися та були закриті органом досудового слідства.
Аналізуючи апеляційну вимогу про необхідність постановлення нового рішення та задоволення клопотання ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що при наведених вище порушеннях КПК України (1960) апеляційний суд позбавлений можливості дослідження наявних обставин та доказів по справі, внаслідок чого апеляційна скарга задовольняється частково.
При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі та ухвалі Харківського апеляційного суду від 12.03.2019 порушення, повно та всебічно дослідити обставини справи та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.362, 365, 366, 379, 382 КПК України (1960), ст.15 Перехідних положень КПК України 2012 р., колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника заявників адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Постанову Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про скасування постанов старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова ОСОБА_9 скасувати і призначити новий судовий розгляд клопотання в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді