Дата документу 19.03.2020 Справа № 335/3668/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/746/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3668/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Удачний Мирнінського району Саха-Якутія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

05.03.2018 року приблизно о 19 годині 05 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні гіпермаркету «Ашан», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, буд.1-Б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти з торгових полиць майно, яке належить ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет», сховавши його під куртку, на загальну суму 236 грн. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Ашан Україна гіпермаркет» матеріальну шкоду на вищевказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони гіпермаркету після проходження вхідної зони для покупців без товару з викраденим товаром та в подальшому переданий працівникам поліції.

13.03.2018 року приблизно о 16 годині 44 хвилини ОСОБА_8 , знаходячись в якості покупця у приміщенні супермаркету «Брусничка», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Незалежної України 57-В, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з торгівельного стелажу супермаркету таємно викрав майно, яке сховав під власну куртку, у подальшому пройшов касову зону та не розплатившись за товар, вийшов з приміщення супермаркету, тим самим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Український Рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 586 грн. 60 коп. без урахування ПДВ.

28.04.2018 року приблизно о 19 годині 59 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в якості покупця в приміщенні торгівельного залу ТОВ «РУШ», а саме магазину «Ева», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 156, з торгівельної полиці взяв товар, який сховав до лівої кишені своєї куртки. В подальшому, не маючи наміру розрахуватись за товар, ОСОБА_8 пройшов повз касову зону разом із взятим товаром, не розплатившись за нього, після чого покинув приміщення зазначеного магазину, чим заподіяв ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 377 грн. 43 коп. без врахування ПДВ.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, не доведена до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, яка його вчинила; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання даного покарання з покаранням, призначеним за вироком Запорізького апеляційного суду від 18.02.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про зарахування відбутого строку покарання за попереднім вироком, зарахування строку перебування під вартою, початок строку відбування покарання, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, із застосуванням ст.69 КК призначити йому покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців та 10 днів позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, вчинив злочини у зв`язку із тяжкими життєвими обставинами, а саме необхідністю придбання медикаментів для матері 1950 року народження, яка страждає на ряд хронічних захворювань, та продуктів харчування.

В апеляційній скарзі обвинувачений не заявляв клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його участі. Апеляційним судом за власною ініціативою було прийнято рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з установою, в якій утримується обвинувачений. Разом з тим, обвинувачений відмовився від здійснення апеляційного розгляду за його участі, у зв`язку з чим такий розгляд здійснено за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення аналогічних корисливих злочинів. Проте на шлях виправлення не став та знову вчинив нові три епізоди злочинної діяльності.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на його очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому покарання наближеного до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК.

Визначаючи розмір остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК суд першої інстанції з огляду на дані про особу обвинуваченого, кількість епізодів його злочинної діяльності, обґрунтовано застосував саме принцип часткового складання призначених покарань. Розмір такого покарання відповідає загальним засадам призначення покарання і тому підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Обвинувачений в апеляційній скарзі не навів переконливих мотивів, які би доводили явну диспропорцію чи неадекватність між визначеним судом розміром покарання та тим розміром покарання, яке вимагав призначити обвинувачений.

Відтак апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4