Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4574/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_9 подав клопотання до Богунського районного суду м. Житомира про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 в обґрунтування якого вказав, що 05.04.2020 близько 21.45 год. до травматологічного відділення КП «Лікарня №1» ЖМР по вул. В. Бердичівській, 70, в м. Житомирі, каретою швидкої медичної допомоги доставили ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, для проведення медичного огляду. В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 безпричинно виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , раніше судимий за хуліганство, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, та супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві, перебуваючи у травматологічному відділенні КП «Лікарня №1» ЖМР, що є громадським місцем, під час медичного огляду розпочав поводити себе агресивно та висловлюватись нецензурною лайкою в бік медичного персоналу відділення, а саме ОСОБА_10 . Після огляду, ОСОБА_7 продовжував поводити себе агресивно та після того як він вийшов з відділення на вулицю, ОСОБА_10 почув сильний удар у вікно та вийшов на вулицю щоб припинити протиправні дії ОСОБА_7 . В цей же час, ОСОБА_7 перебуваючи на сходах, які ведуть до входу у відділення, тримаючи в правій руці невстановлений слідством предмет наніс ним один удар в область правої руки ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на правому передпліччі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

За даними фактами за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001607 від 06.04.2020 р.

14.04.2020 р. ОСОБА_7 під особистий розпис повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2020 року клопотання слідчого задоволено. Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів і обчислюється з моменту затримання ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, а саме: з 17 квітня 2020 р. по 15 червня 2020 р. включно.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання. Посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не врахував ряд обставин, а саме те, що він має постійне місце проживання в центрі обліку бездомних осіб, є інвалідом 2-ї групи, має кошти на життя, добровільно прийшов і зізнався у злочині, на виклики до державних органів буде з`являтися.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Прокурор просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та практики Європейського суду з прав людини дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_7 підозра грунтується на зібраних доказах.

Так, ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. ОСОБА_7 не одружений, неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий. Обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого злочину, його тяжкість і суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, спроба переховуватися від правоохоронних органів, вказує на його соціально-небезпечну поведінку, схильність до вчинення протиправних діянь та у своїй сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотання слідчого та свідчить про неможливість їх запобіганню із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та про відсутність реальних ризиків для кримінального провадження, є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Посилання підозрюваного на те, що слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу не було взято до уваги те, що останній має постійне місце проживання, є інвалідом 2-ї групи, є безпідставними, оскільки органом досудового розслідування та слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, крім того даних про те, що ОСОБА_7 є інвалідом 2-ї групи в матеріалах судового провадження немає.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він добровільно прийшов і зізнався у злочині, на виклики до державних органів буде з`являтися заслуговують на увагу колегії судді, проте наразі є передчасними та враховуючи всі обставини провадження не можуть бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застосовано слідчим суддею.

Крім того стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду було повідомлено про процесуальні порушення при затриманні підозрюваного та при подальших слідчих діях з огляду на неповідомлення Центру вторинної правової допомоги про затримання особи, яка крім того є інвалідом 2 групи та має психічні вади, разом з тим даних про затримання підозрюваного матеріали провадження не містять, як не містять матеріали провадження і даних про психічні вади останнього. Зазначені обставини не можуть бути визнані такими, що впливають на рішення суду про запобіжний захід щодо підозрюваного.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала датована 17.04.2020., строк запобіжного заходу, визначений в ній, на час апеляційного її перегляду вже сплив. За поясненнями прокурора кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 вже спрямовано до суду.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги підозрюваного не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під варту в тому числі особистого зобов`язання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: