Справа № 505/384/19
Провадження 1-кп/505/117/2020р.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2020 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
педагога-спеціаліста ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільську Одеської області кримінальне провадження № 1-кп/505/117/20 зареєстроване в ЄРДР 17.02.2017 року за № 0000183 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Котовська Одеської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2017 року, близько 15 год. 20 хв., між обвинуваченим ОСОБА_9 та малолітнім потерпілим ОСОБА_5 по вул. Армійська в м. Подільську Одеської області, поблизу загально-виховного комплексу (загальноосвітня школа 1 -3 ступеня - ліцей) виник словесний конфлікт, в ході якого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, ОСОБА_9 вирішив вчинити насильницькі дії відносно малолітнього ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вчинення насильницьких дій відносно малолітнього ОСОБА_5 , в зазначений день, час та місце, ОСОБА_9 умисно та цілеспрямовано завдав удару рукою в плече ОСОБА_5 , від якого потерпілий відчув фізичний біль та від якого ОСОБА_5 впав на дорожнє покриття. Коли потерпілий ОСОБА_5 намагався піднятися на ноги, ОСОБА_9 , умисно завдав ще одного удару рукою в плече ОСОБА_5 , від якого потерпілий, також відчув фізичний біль та від якого ОСОБА_5 знову впав на дорожнє покриття.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення. Суду показав, що 16.02.2017 року, після 14.00 год. він по магазинам розвозив товар. Проїжджаючи по вул. Армійська в м. Подільську Одеської області, поблизу загальноосвітньої школи 1 -3 ступеня №3 він побачив двох хлопчиків, які кидали сніжки та один із них кинув крижану сосульку, яка попала прямо в лобове скло його транспортного засобу. Він проїхав десь 2 метри, зупинився та вийшов. Діти злякалися і почали тікати. Він сказав ОСОБА_5 щоб той подивився, що накоїв. На що останній почав вибачатися, плакати, падав на коліна. Потім ще декілька разів падав на коліна, а він піднімав його за рюкзак. Потім підійшли люди і малолітній ОСОБА_5 ще більше розплакався. Одразу ж прибігла його мати, яка на нього накинулася, шарпала, порвала рукав. Потім підбіг батько та наніс йому удар кулаком в обличчя. Батько малолітнього сказав йому, що він ще пожалкує і не знає з ким зв`язався. Потім вони пішли, а він дочекався працівників поліції, які приїхали та все зафіксували, однак потім всі фотографії зникли. Наполягав, що потерпілого ОСОБА_5 він не бив, а натомість піднімав його з землі, коли той падав на коліна. Рюкзак він не відкривав, дитину не шарпав, зошити та книги не витягував. Лобове скло замінив за власні кошти. Фотографії на яких була зафіксована тріщина на лобовому склі не зберіг.
Дослідивши докази у справі, суд доходить таких висновків.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими судом доказами.
Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 16.02.2017 року після 15.00 год. він зі своїм товаришем ОСОБА_11 йшли зі школи додому та грали в сніжки. Не надали уваги щодо проїжджаючого по дорозі мікроавтобуса та продовжували грати. Попереду них зупинився мікроавтобус з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_9 , який запитав його ім`я, вимагав телефон щоб зателефонувати батькам, при цьому сказав, що він попав сніжкою в лобове скло мікроавтобуса від чого утворилася тріщина. Схопивши за рюкзак, зняв його, відкрив рюкзак та шукав щоденник. Після цього вдарив в ліве плече і він впав на землю від чого відчув біль в спині. Потім ОСОБА_9 ще раз вдарив в ліве плече та почав викидати з рюкзака зошити та книги. Йому було дуже боляче і від 2 нанесених ударів і від падіння на землю. Додав, що обвинувачений його шарпав, порвав куртку біля карману. ОСОБА_11 подзвонив його матері і все розповів. Мати одразу прибігла, сказала щоб він склав речі у рюкзак і йшов до товариша. Наполягав на тому, що сніжкою по мікроавтобусу обвинуваченого не кидав.
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 16.02.2017 року він разом із своїм товаришем ОСОБА_5 йшли зі школи додому та грали в сніжки. Одна сніжка попала в задню частину мікроавтобуса, який зупинився та з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_9 . Останній підійшов до ОСОБА_5 взяв його за рюкзак і став тримати. Він злякавшись перейшов на іншу сторону дороги та спостерігав. Бачив, як обвинувачений кинув ОСОБА_5 на землю, після чого волочив потерпілого, а потім подзвонив своєї матері, а потім матері потерпілого і сказав, що «Сашу б`ють». ОСОБА_5 говорив йому, що було боляче, він перебував у стресовому стані.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 суду показала, що раніше обвинуваченого не бачила. 16.02.2017 року після 15.00 год. їй зателефонував однокласник її сина та сказав, що сина неподалік від дому б`є невідомий чоловік. Вона одразу ж вибігла на вулиці і побачила, що син дуже плаче, куртка біля карману порвана, його шкільні речі розкидані на землі. ОСОБА_5 сказав, що його болить ліве плече, оскільки ОСОБА_9 його 2 рази вдарив в ліве плече. Спитала у ОСОБА_9 за що він вдарив сина, на що він відповів, що син сніжкою розбив лобове скло на його автомобілі. Потім забрала сина додому і коли він переодягався побачила у нього на лівому плечі подряпину та почервонілість, ставила йому холодні компреси, так як його дуже боліло плече. Десь через 20 хвилин вони поїхали до лікарні де його оглянули. Після цієї події її син дуже погано спав, прокидався вночі та плакав. Конфлікту між своїм чоловіком та обвинуваченим не бачила. Чи було пошкоджене лобове скло транспортного засобу ОСОБА_9 не бачила, так як головніше за все на той час був її син. Від цивільного позову відмовилась.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що раніше обвинуваченого ОСОБА_9 не знав. 16.02.2017 року він із дружиною знаходились вдома. Дружині хтось зателефонував і вона вибігла на вулицю. Він трохи побув дома, а потім через вікно побачив сина, дружину та інших людей. Одразу ж вибіг на вулицю і побачив, що у сина розірвана куртка, він плакав, на землі лежав його рюкзак та книжки. Спочатку хотів вдарити ОСОБА_9 , між ними виникла словесна перепалка, а потім він підійшов до сина та дружини. З розмови людей зрозумів, що нібито син кинув в автомобіль ОСОБА_9 сніжку та розбив скло. За це обвинувачений накинувся на сина та 2 рази його вдарив. Йому було не до з`ясування обставин, а треба було їхати в лікарню, так як син скаржився на сильний біль в області лівого плеча. Дружина пішла додому з сином, а він на декілька хвилин залишився, оглянув транспортний засіб на якому були відсутні будь які пошкодження. Він сфотографував мікроавтобус, який знаходився в цілісному стані, лобове скло було ціле. Потім пішов додому та поїхав разом з дружиною та сином до лікарні.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується також дослідженими судом матеріалами справи:
-Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000183 від 17.02.2017 року про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України;
-Дорученням про проведення досудового розслідування від 17.02.2017 року;
-Повідомленням про початок досудового розслідування від 17.02.2017 року;
-Заявою ОСОБА_6 про вчинення відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 кримінального правопорушення від 16.02.2017 року;
-Заявою про залучення ОСОБА_6 до провадження як потерпілої від 17.02.2017 року;
-Дорученням про проведення досудового розслідування від 15.06.2018 року;
-Повідомленням про початок досудового розслідування від 15.06.2018 року;
-Клопотанням про доручення проведення комісійної судово-медичної експертизи від 15.06.2018 року;
-Дорученням про проведення досудового розслідування від 15.10.2018 року;
-Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2018 року про доручення на проведення комісійної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;
-Повідомленням про початок досудового розслідування від 15.10.2018 року;
-Висновком комісійної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_5 №170 від 20.09.2018 року, згідно якого у ОСОБА_5 малося наступне ушкодження: садно в ділянці лівого надпліччя. В медичній карті амбулаторного хворого маються записи його огляду хірургом та педіатром від 16.02.2017 року, які вказують на наявність у ОСОБА_5 садна в ділянці лівого надпліччя. Вказане садно докладно лікарями не описано: не вказано форма, розміри та морфологічні особливості садна - наявність чи відсутність скоринки, що позбавляє можливість судово-медичної експертної комісії судити про механізм (яким предметом нанесено ушкодження, можливість його отримання при падінні), давність та взаємне розташування потерпілого та нападника в момент спричинення ушкодження. Встановлення обставин травми (ушкодження) не входить в компетенцію судово-медичної експертної комісії. Дане ушкодження не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р) відноситься до Легких тілесних ушкоджень;
Дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати по ч.1 ст. 126 КК України, як умисне вчинення насильницький дій, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень. Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи, що підтверджується наданою копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 .
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом також не встановлено.
Згідно досудової доповіді служби з питань пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе при призначені однієї з видів покарання, передбачених ч.1 ст. 126 КК України (штраф, громадські роботи, виправні роботи).
При обранні виду та міри покарання суд враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим, обставини при яких було скоєно злочин, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений є інвалідом 3 групи, на утриманні є малолітня донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, судом встановлено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України був вчинений ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_5 16.02.2017 року, а пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Злочин, передбачений ч. 1ст. 126 КК України у відповідності до вимог ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, який карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, його винність у вчиненні злочину повністю доведена сукупністю доказів, безпосередньо і неупереджено досліджених судом при розгляді справи.
Крім того, судом не встановлено жодного доказу, який міг би підтвердити твердження обвинуваченого про наявність на його автомобілі пошкодження лобового скла, заподіяного неповнолітнім ОСОБА_5
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відмовилася від цивільного позову про відшкодування моральних збитків.
Судові витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 373 -374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у виді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.).
На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Інші учасники судового провадження копію вироку можуть отримати у суді.

Суддя ОСОБА_1