ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1930/19 Справа № 212/7651/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002436 від 23 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,
за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання: за ч.2 ст.186 КК УКраїни - у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Окрім того, судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 , повторно, 20.08.2018 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає разом з матір`ю, яка являється власником квартири - ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_12 не веде спільний побут, однак має вільний доступ до майна, яке знаходиться у приміщенні даної квартири. Приблизно о 18.00 20.08.2018 ОСОБА_12 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переконавшись у відсутності можливих свідків та очевидців, скориставшись відсутністю господаря квартири - потерпілої ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу в приміщенні кімнати мобільний телефон марки «Samsung GT-C3222» вартістю 1006,40 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 1006,40 гривень.
Крім того, повторно, ОСОБА_12 12.09.2018 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає разом з матір`ю, яка являється власником квартири - ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_12 не веде спільний побут, однак має вільний доступ до майна, яке знаходилося в приміщенні даної квартири. Приблизно о 15.00 12.09.2018 ОСОБА_12 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переконавшись у відсутності можливих свідків та очевидців, скориставшись відсутністю господаря квартири - потерпілої ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав з кухні газову плиту «Індезіт» вартістю 4005,30 гривень, яка належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 4005,30 гривень.
Крім того, ОСОБА_5 , повторно, 15.09.2018 приблизно о 12.20 годині ОСОБА_12 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає разом з матір`ю, яка являється власником квартири - ОСОБА_11 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, яке належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме мобільним телефоном марки «Самсунг GT-C3322», перебуваючи в одній кімнаті з потерпілою ОСОБА_11 , яка сиділа на ліжку, з корисливих мотивів, вихопив з рук потерпілої належний їй мобільний телефон та попрямував до виходу з квартири. У цей час ОСОБА_11 , викривши злочинні наміри ОСОБА_13 , звернулася до ОСОБА_13 з вимогами щодо повернення належного їй мобільного телефону марки «Самсунг GT-C3322». Однак, ОСОБА_12 , ігноруючи вимоги потерпілої ОСОБА_11 , розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілої, зник з території квартири, тим самим здійснив відкрите викрадення мобільного телефону марки «Самсунг GT-C3322» вартістю 1006,40 гривень, який належить ОСОБА_11 , та обернув його на свою користь, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 1006,40 гривень.
Крім того, ОСОБА_12 , повторно, 16.09.2018 знаходився у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає разом з матір`ю, яка являється власником квартири - ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_12 не веде спільний побут, однак має вільний доступ до майна, яке знаходилося в приміщенні даної квартири. Приблизно о 15.00 годині 16.09.2018 ОСОБА_12 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, переконавшись у відсутності можливих свідків та очевидців, скориставшись відсутністю господаря квартири - потерпілої ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, з корисливого мотиву, шляхом вільного доступу таємно викрав з кухні холодильник «Індезіт BLA» коричневого кольору вартістю 3416,67 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 3416,67 гривень.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, просить вирок скасувати, у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_5 виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 366 КК України та призначити йому покарання у виді 3 місяців арешту. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення та, на підставі ст.ст. 72, 73 КК України, звільнити його з-під варти негайно в залі суду.
В обгрунтування доводів скарги захистник вказує на те, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, тоді як суд неправильно встановив фактичні обставини та невірно визначив кваліфікацію злочинів. Захисник звертає увагу на те, що обвинувальний акт ґрунтується на заяві потерпілої сторони, у формі приватного обвинувачення, показання якої постійно змінювались. Між тим, у судовому розгляді потерпіла участі не приймала та судом було відхилено клопотання про необхідність її повторного допиту й безпосередньої участі у судовому провадженні. Адвокат зауважує, що потерпіла у своїх показаннях фактично визнала лише один епізод вчинення злочину обвинуваченим з трьох, в той час як інші епізоди судом не досліджувались, а потерпілою не підтримувались та не підтверджувались. На думку захисту, необхідність допиту потерпілої зумовлено й тим, що вона вказувала про належність їй квартирі, в якій здійснено злочин, тоді як згідно отриманих стороною захисту відомостей, право власності за цією нерухомістю не зареєстровано за жодним власником та обвинувачений і потерпіла користувались рівними правами щодо квартири. За таких обставин, на думку захисника, показання потерпілої в частині крадіжки техніки є неправдивими, а правова кваліфікація як грабіж взагалі втрачає місце. Адвокат зазначає, що потерпіла та обвинувачений вели спільний побут, а отже обставина перебування викраденого майна у власності лише потерпілої є недоведеною. Серед іншого, адвокат вказує, що матеріали справи не місять заяви потерпілої щодо заволодіння належною їй газовою плитою та холодильником "Індезіт". Наведені обставини дають підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.356 КК України. Окрім цього, адвокат вказує на те, що при призначенні покарання судом не в повній мірі було враховано обставини, що пом`якшують покарання та призначено суворе покарання. На переконання захисника, суд хоча і встановив наявність захворювань у ОСОБА_5 , однак фактично ці обставини при призначенні покарання не врахував. До того ж, потерпіла беззастережно не висловлювалась про необхідність застосування щодо винного кримінально-правових заходів примусу, а її волевиявлення зафіксовано на відеозапису судового процесу.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, призначивши ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, при призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів. Окрім цього, суд не врахував позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка наполягала на призначені обвинуваченому суворого покарання, а також залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненому не визнав.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження з приводу поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи доводи захисника про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, необхідно зазначити таке.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів повністю підтверджується, зокрема дослідженими в ході судового розгляду показаннями обвинуваченого та потерпілої.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 , під час дачі показів у суді першої інстанції повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та пояснив, що дійсно вчинив крадіжки у матері - потерпілій у справі, за обставинами, викладеними в обвинувальному акті, а саме викрав мобільний телефон «Samsung GT-C3222», газову плиту Індезіт, холодильник Індезіт. Частково визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та, не погоджуючись із кваліфікацією злочину в цій частині, заперечував лише щодо відкритого викрадення телефону марки Самсунг GT-C3322, зазначивши, що 15.09.2018 йому необхідно було продати оленячі роги та мати добровільно віддала йому телефон, щоб він зателефонував покупцеві, та він вийшов разом з телефоном з квартири, який в подальшому заклав до ломбарду.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_5 неодноразово здійснював крадіжки її майна з квартири. Окрім того, 15.09.2018 приблизно о 12.20 в її квартирі обвинувачений вирвав з її рук телефон та, не зважаючи на вимогу повернути телефон, пішов з квартири.
Разом з цим, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
- витягом з кримінального провадження № 0002436, згідно якому до ЄРДР внесені повідомлення, зокрема 16.09.2018 про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України про те, що 15.09.2018 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: вул. Коротченко, 3/42 в Покровському районі м. Кривого Рогу, відкрито викрав мобільний телефон марки «Самсунг», тим самим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 1006,40 грн. (ЄО № 28033 від 15.09.2018 року).(а.п. 70-72);
- рапортом ст. інспектора-чергового Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 від 15.09.2018 року про те, що 15.09.2018 року отримано заяву та зареєстровано в ЄО за № 28033 від 15.09.2018 року як грабіж за повідомленням ОСОБА_15 про те, що до квартири заявниці зайшов чоловік ОСОБА_5 , вихватив з рук телефон Самсунг сірого кольору, куди втік заявниці не відомо.(а.п. 82);
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 15.09.2018 року про те, що 15.09.2018 року приблизно о 12.20 годині її син ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном в квартирі АДРЕСА_2 .(а.п. 83);
- протоколом огляду місця події від 15.09.2018 року з фототаблицею, складеним в присутності двох понятих та за участю спеціаліста ОСОБА_16 в квартирі АДРЕСА_2 , відповідно якому зафіксована обстановка місця події, розташування в квартирі меблів, під час огляду нічого не виявлено і не вилучено. (а.п. 85-89);
- висновком судово-товарознавчої експертизи №441 від 26.09.2018, згідно якому станом цін на 15.09.2018, 16.09.2018, 12.09.2018 ринкова вартість викраденого майна складає, відповідно: мобільного телефону марки «Samsung GT-C3222» - 1006,40 грн.; холодильника «Індезіт BLA» коричневого кольору, - 3416,67 грн.; газової плити «Індезіт» - 4005,30 грн..(а.п. 122-125).
Надаючи оцінку цим доказам, колегія суддів вважає, що судом були дослідженні всі обставин кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із цим, надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України, колегія суддів зазначає таке.
Посилаючись як на підставу для скасування вироку, захисник вказує на відсутність доказів на підтвердження кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст 186 КК України та необхідність перекваліфікації його дій на ст.356 КК України.
Наведені твердження сторони захисту, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються наявними у матеріалах провадження доказами.
Так, показання ОСОБА_5 в частині того, що потерпіла ОСОБА_11 добровільно надала йому свій телефон зателефонувати покупцеві і, що з її дозволу, він вийшов з квартири разом із телефоном, а потім заклав телефон до ломбарду, судом розцінюються лише як спосіб захисту обвинуваченим від пред`явленого обвинувачення та спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема показаннями самої потерпілої, правдивість яких підтверджується рапортом від 15.09.2018, в якому о 12.34 годині зафіксовано повідомлення потерпілої про те, що 5 хв. тому ОСОБА_5 вихватив з рук телефон і зник з квартири.
Також, необхідно зазначити, що статтею 356 КК України передбачена кримінальна відповідальність за скоєння самоправства, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Відповідно ж до ч. 2 ст. 186 КК України, грабіж це відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
Рвзом з цим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , відкрито викрав мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 , вихвативши його з її рук, та отримавши можливість розпорядитись ним, заклав його до ломбарду. При цьому, у обвинуваченого не було жодних прав на майно потерпілої чи відповідних правових підстав на таке майно, тому в діях обвинуваченого відсутні ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 356 КК України, та колегія суддів відхиляє ці доводи апеляційної скарги сторони захисту.
При вирішанні питання про мотивацію дій обвинуваченого, колегія суддів враховує, що зовнішній прояв діяння, вчиненого обвинуваченим, розкриває внутрішній (психічний) процес діяння, окреслює суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчинюваних ним дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно- небезпечного діяння.
Під мотивацією злочину необхідно розуміти внутрішнє спонукання, рушійну силу кримінального караного діяння обвинуваченого, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого.
У контексті конкретних фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 корисливого мотиву, оскільки сукупність досліджених доказів свідчить про те, що умисел обвинуваченого на вчинення злочину виник раптово, мав ситуативний характер та був спрямований на видкрите викрадення мобільного телефону.
Фактичною підставою вищевказаної правової кваліфікації діяння обвинуваченого стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку, внаслідок правової оцінки встановлених судом фактичних обставин, які мають істотне значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження з врахуванням наявності корисливого мотиву в діях обвинуваченого, характеру, способу та послідовність вчинюваних ним дій.
Отже, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення, тож підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого в цій частині, не вбачається.
Щодо доводів захисника, про те, що кримінальне провадження необхідно здійснювати у формі приватного обвинувачення, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими що не заслуговують на увагу, адже апеляційним переглядом встановлено відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 356 КК України, та ст. 477 КПК України встановлено вичерпний перелік кримінальних правопорушень за якими кримінальне провадження може здійснюватись у формі приватного обвинуваченя та ч. 2 ст. 186 КК України до цього переліку не входить.
Також суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисника в частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, за відсутністю в його діях складу цього злочину, оскільки вони є необгрунтованими, та доказів на їх підтвердження стороною захисту надано не було, разом з цим ці доводи спростовуються вищенаведеними доказами.
Окрім того, відповідно до положень ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції не відноситься виправдування обвинувачених.
Перевіряючи доводи поданих апеляційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, прокурора - внаслідок м`якості, та захисника в інтересах обвинуваченого - внаслідок суворості, суд вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та його особі, за доводами апеляційних скарг прокурора і захисника, колегія суддів виходить з того, що згідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як видно з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував, ступень тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії тяжкого та середнього ступеню тяжкості, характер вчиненного діяння, сукупність всіх обставин діяння, те, що обвинувачений раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, перебував під наглядом лікаря-нарколога з вересня 1999 року по листопад 2006 року з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2015 року з приводу: органічний емоційний лабільний розлад, обумовлений енцефалопатією складного ґенезу; не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має; не одружений; має декілька хронічних захворювань. Обставин, які пом`якшують та/або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначенне ОСОБА_17 покарання в межах санкцій ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі та визначене остаточне покарання, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, їх конкретним обставинам та наслідкам, особі обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не одружений, а також те, що він має декілька хронічних захворювань, та саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню нових злочинів.
Також, колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Отже, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання за своїм видом і розміром слід вважати справедливим, та підстави для скасування вироку в частині призначенного покарання як через м"якість, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, так і через суворість, на що вказує захистник, у суду відсутні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг у провадженні є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4