Справа № 461/778/19
Провадження № 1-кп/461/132/20
УХВАЛА
15.05.2020 року

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться зазначене кримінальне провадження № 0005348.
Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з насильством. Ризики, що були встановлені слідчим суддею та підтверджувались судом під час обрання запобіжного заходу та продовження строків тримання його під вартою, не зменшились. А відтак, на думку прокурора, інші запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений та захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечили. Захисник зазначила, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є необґрунтованою; прокурором не доведено продовження існування ризиків невиконання процесуальних обов`язків. Вважає, що зазначені прокурором ризики за час судового провадження значно зменшилися, тому просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд виходить з наступних вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу була надана оцінка обґрунтованості підозри обвинуваченого ОСОБА_4 , з якою суд погоджується у повному обсязі.
Положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Суд також погоджується з позицією сторони обвинувачення, що частина ризиків, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існування і на момент розгляду цього клопотання.
У обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, до взяття під варту він не працював та не навчався, законних джерел заробітку не мав. Ці обставини свідчать про наявність ризику продовження ОСОБА_4 злочинної діяльності з метою здобуття собі засобів для існування.
Дії ОСОБА_4 та він як особа представляють підвищену суспільну небезпеку.
Згідно з санкцією ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, у разі визнання ОСОБА_4 винним, він може бути позбавлений волі на строк до десяти років.
Тяжкість покарання, на переконання слідчого судді, є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Кожна окремо з зазначених вище обставин не є вирішальною при оцінці наявності ризику переховування ОСОБА_4 від суду, однак у сукупності між собою та з іншими обставинами цього кримінального провадження дає підстави стверджувати про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду на даному етапі кримінального провадження.
У клопотанні прокурор також посилається на ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, проте жодним чином не мотивує його наявність. Тому даний ризик суд не вважає таким, що продовжує існувати.
Водночас, дійшовши висновку про необґрунтованість посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків порушення ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків, суд зазначає наступне. Ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій обвинуваченого, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.
Відтак застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд вважає, що наведені обвинуваченим та його захисником спростування позиції прокурора щодо недоцільності тримання ОСОБА_4 під вартою та необхідності обрання більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження під час розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування або зміни запобіжного заходу. Тривале тримання обвинуваченого під вартою виправдовується об`єктивними обставинами: наявністю обґрунтованої підозри вчинення ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, ризиків невиконання процесуальних обов`язків, зміною складу суду в ході судового провадження, значним суспільним інтересом.
З урахуванням викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити на два місці з дня проведення судового засідання, тобто до 24 травня 2020 року.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» на 02 (два) місяці до 14 липня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_1