ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/572/20 Справа № 214/5915/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сагсаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 21.02.2019 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 02.04.2019 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0001095,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, діючи повторно, 10.06.2019 року приблизно о 20 годині, знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту «Філатова», в м. Кривий Ріг, діючи з корисливих мотивів та реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, умисно ввів в оману відносно своїх справжніх намірів малолітнього ОСОБА_9 , та під вигаданим приводом перевірки мобільного телефону «Huawei Y5 2017», належного законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , попросив у ОСОБА_9 вищенаведений мобільний телефон.
ОСОБА_9 , будучи впевненим у доброчесних намірах ОСОБА_6 , передав останньому мобільний телефоном, після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину з майном зник, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1800,00 грн.

Крім цього, ОСОБА_6 , діючи повторно, 13.06.2019 року приблизно о 15.40 год. знаходячись між буд. АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів та реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, умисно ввів в оману відносно своїх справжніх намірів малолітнього потерпілого ОСОБА_11 та малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , та вигаданим під приводом перевірки мобільного телефону «XiaomiRedmiNote 5A prime», належного законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_13 , а також мобільного телефону «SamsungGalaxy J5», належного законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , попросив у малолітніх потерпілих вищевказані мобільні телефони.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи впевненим у доброчесних намірах ОСОБА_6 , передали останньому мобільні телефони. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, спричинивши законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_13 спричинено збиток на суму 2666,67 грн. Для потерпілого ОСОБА_12 викрадений телефон вартості не становить.

Вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 25.06.2019 року.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Обвинувачений не погодився з даним вироком. В апеляційній скарзі та змінах до неї просить його змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавлення волі.

Посилається на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина його дружини, бабуся, яка потребує догляду та опіки, свою вину як під час досудового розслідування справи так і в судовому засіданні визнав в повному обсязі, потерпілі до нього претензій не мають, на покарання у види позбавлення волі не наполягали. Зазначає, що на даний час у нього погіршився стан здоров`я.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи, що потерпілі та їх законні представники про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, даних про поважність їх неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило, враховуючи думки прокурора, обвинуваченого його захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляцію за відсутності потерпілих та їх законних представників, відповідно до вимог вказаної норми процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважала вирок законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини при яких скоєно злочини, їх тяжкість, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, ступінь негативних наслідків, те, що потерпілими від дій обвинуваченого є виключено малолітні діти, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, після звільнення з місць позбавлення волі через чотири місяці знову вчинив нові умисні злочини.

Судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, та відсутність обставини, що його обтяжує.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про занадто суворе покарання, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.
Дані про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, на які посилається ОСОБА_6 було враховано судом першої інстанції при призначенні йому покарання в сукупності з іншими даними по справі.
Наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини його цивільної дружини та бабусі, які потребують піклування, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними даними.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4