Справа № 573/2028/19
Номер провадження 1-кп/573/23/20
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 вересня 2017 року за №0000172 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :
31 жовтня 2019 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню за ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року призначено підготовче засідання у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою від 14 листопада 2019 року дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено термін тримання під вартою на строк 60 днів, до 12 січня 2020 року включно.

Ухвалою від 09 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено термін тримання під вартою на строк 60 днів, до 08 березня 2020 року включно.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що 20 вересня 2019 року в період часу з 22:10 год. до 22:53 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК. Ухвалою слідчого судді відносно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який у подальшому було продовжено.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні тяжких злочинів. Обґрунтованість підозри повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На даний час існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, існує ризик переховування від суду з огляду на те, що колишня дружина обвинуваченого, з якою він має спільну доньку та підтримує дружні стосунки, проживає на території Російської Федерації, на момент затримання ОСОБА_4 планував покинути територію України, для чого підготував усі необхідні речі та документи, які були вилучені під час затримання.

Також існує ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілих, які як і останній є мешканцями м. Білпілля, зважаючи на те, що під час судових засідань обвинувачений неодноразово погрожував їм.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, має не зняті та не погашені судимості, існує ризик вчинення останнім нових корисливих злочинів.

З огляду на вище викладене, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просить продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

У судовому засіданні ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, посилаючись на те, що його вислови в адресу потерпілих є емоційними, оскільки останні обмовляють його, та не спрямовані на настання реальних наслідків. На своєму утриманні він має малолітню доньку, з якою підтримує міцний емоційний зв`язок, має власне житло у м. Білопілля і виїжджати за межі України не збирається. Та окрім цього, його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів не підтверджується дослідженими та перевіреними судом доказами.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Суду зазначив, що ризики, на які вказує останній є надуманими, безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Посилаючись на те, що у кримінальному провадженні досліджені майже всі докази, обвинувачений має в м. Білопілля житло та сталі соціальні зв`язки, просив змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримала.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представник потерпілої особи - Управління соціального захисту Білопільської РДА ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, подавши клопотання про розгляд кримінального провадження в їх відсутність.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У даному випадку суд враховує, що строк дії ухвали про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 08 березня 2020 року, останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 186 та ч. 1, 2 ст. 190 КК України, перші два з яких за класифікацією ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років. При цьому вказані злочини вчинялися переважно у таких умовах, що зменшують чисельність можливих свідків та осіб які б перешкодили вчиненню злочинів, зокрема, в темну пору доби, у мало освітлюваному місці, в присутності особи похилого віку, яка не могла чинити опір.

Крім того, судовий розгляд на даний час не завершено, по провадженню не допитані усі свідки.

Під час судового розгляду кримінального провадження з боку обвинуваченого в адресу потерпілих звучали погрози, в яких останній зазначав, що про те, що після звільнення з місць позбавлення волі «розбереться з ними».

Таким чином, враховуючи вищезазначене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має зв`язки на території Російської Федерації, був затриманий під час спроби залишення постійного місця проживання, раніше засуджувався за вчинення умисних злочинів проти власності, інкриміновані йому злочини вчинив, маючи не зняті та не погашені судимості, а також тяжкість кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, що відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими, а тому такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про не доведення прокурором у кримінальному провадженні наявності підстав для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, спростовуються матеріалами провадження. Крім того, прокурор, звертаючись до суду з клопотанням, обґрунтував існування реальних ризиків переховування від суду, незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 повинен бути продовжений на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 04 травня 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: