Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/514/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеокнференції, апеляційну захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандурове Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою, не одружений, на утриманців не має, працездатний, не працює та не навчається, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.07.2020 включно,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 1-кп/394/52/20, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000504 від 20.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні районного суду захисник обвинуваченого надав клопотання щодо зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.
Разом з тим, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, мотивуючи це тим, що на даний час ризики, що були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не відпали.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт. Задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - продовжено обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.07.2020 року включно.

Своє рішення суддя мотивував тим, що оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини та враховуючи наявність ризику втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованості підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою його підзахисному обрати запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню більше біля 8 місяців перебуває під вартою, більшість судових засідань фактично були відкладені через виниклі процесуальні протиріччя, а саме через невизначеність прокуратури з доказовою базою - свідками обвинувачення, через що сама справа з незалежних від суду та обвинуваченого підстав залишається невирішеною.

Обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину є непереконливою та недоведеною та викликає сумніви навіть у сторони обвинувачення через результатами проведених експертиз (судово-психіатричної №39, висновок експерта додатковий №56- 1), про що зазначено у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Вважає, що підозра на даний час перестала сама по собі бути підставою для позбавлення ОСОБА_8 свободи. Окрім цього, стороною обвинувачення при розгляді питання не доведено доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою (з урахуванням наданих захистом додаткових характеризуючи даних на ОСОБА_8 з підписами сотні людей, а також стану здоров`я, наявність у нього сахарного діабету та астми та неможливість надання йому належної медичної допомоги ), та того що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вважає, що на сьогоднішній день немає жодного реального ризику, підозрюваний визнає свою провину у вчиненому ним злочину, але не визнає кваліфікацію; має позитивні характеристики з місця проживання, відомостей негативного характеру з приводу його репутації суду не було надано. Активно сприяв розкриттю злочину котрий вчинив, шляхом надання показів та приймав активну участь в слідчих експериментах.

Можливості впливати на хід судового слідства у нього не має, вплинути на свідків також, так як основні свідки вже досудовим слідством допитані та проведені з даними особами всі необхідні слідчі дії, інші особи не були безпосередніми очевидцями самої події злочину, знищити будь-які речові докази по кримінальному проваджені також немає такої можливості, так як всі речові докази по справі слідством були вилучені і знаходяться у розпорядженні прокурора.

Дані ризики є надуманими, необґрунтованими та нічим непідтвердженим припущенням. Про існування інших ризиків прокурор не заявляє.

Більш того вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд повинен був врахувати вимоги п.п. З, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику, де практика Європейського Суду стосовно того, що ніхто не може утримуватися під вартою в очікуванні вироку без достатніх підстав, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали матеріали кримінального провадження№ 1-кп/394/52/20, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000504 від 20.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування чи суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, не одружений, утриманців не має, що в свою чергу свідчить про відсутність соціальних зв`язків та стримуючого фактору переховуватися від суду.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.
До того ж, як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення стало не бажання ОСОБА_8 у мирний спосіб вирішувати конфлікт. Зазначене у свою чергу свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

А тому, не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Що стосується доводів захисника про можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Отже, враховуючи обставини вчинення злочину, спосіб життя обвинуваченого та не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення злочину, а також, те, що ОСОБА_8 не має соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину об`єктом якого є життя людини, не визнає вину у вчиненому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки в протилежному випадку надасть змогу обвинуваченому ухилитися від суду, вплинути на свідка та вчинити нове кримінальне правопорушення.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Крім того твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів залишає без задоволення, оскільки за матеріали справи не містять будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_8 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5.1 ст.177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити вплив на свідків, які не допитувалися, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.07.2020 включно,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4