Справа № 210/7388/19
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
30 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001527 від 05.10.2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, -

встановив:

03 січня 2020 року у провадження колегії суддів Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0001527 від 05.10.2019 року.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру та обвинувачують у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив, клопотання від 30 березня 2020 року про продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений підозрюється та обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а також обставин, характер вчиненого злочину, спосіб його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечувала про продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не вчиняв, відсутні докази вчинення кримінального правопорушення, потерпіла сторона допитана в судовому засіданні слідчим суддею, висновок експерта свідчить на користь обвинуваченого, обвинувачений має житло та постійне місце проживання. Захисник адвокат ОСОБА_6 додатково зазначила, що обвинуваченому ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі не видали маску, а тому було порушено «масочний» режим та правила доставки обвинуваченого в умовах карантину до суду.

Обвинувачений підтримує думку та сказане захисником.

Представник потерпілої особи в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, колегія суддів вважає можливим продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 07.10.2019 року по 05.12.2019 року включно.
В подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було продовжено на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 20 лютого 2020 року, відповідно до якої продовжено відносно підозрюваного: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 19 квітня 2020 року включно.
Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в обґрунтування свого рішення від 07 жовтня 2019 року та 28 листопада 2019 року вказав, що враховуючи данні, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , який офіційно не був працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років позбавлення волі, вину визнав лише після викриття у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується характером вчиненого злочину, в якому він підозрюється, способом вчинення злочину із застосуванням насильства, та його зв`язками з потерпілим та свідками, які в судовому засіданні не допитувались, слідчим та прокурором доведено, що існують реальні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , залишаючись на свободі, матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. Зазначене вказує на необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної його процесуальної поведінки.
Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України за вчинення ним зґвалтування, що вчинено щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів враховуються данні, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , а саме те, що останній офіційно не був працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 8 до 15 років позбавлення волі.
Крім того, прокурором, в судовому засіданні було зазначено, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній не має міцних соціальних зв`язків, які б спростовували ризик залишення ним міста, області або країни з метою уникнення відповідальності та покарання, неодружений, не має міцної родини, вчинив злочин, перебуваючи у сімейних відносинах з потерпілим, оскільки співмешкав з його матір`ю.
Також підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, оскільки він обізнаний з персональними даними дитини, впливати на свідків, якими є матір потерпілого та одночасно співмешканка підозрюваного та його знайомі.
Зазначене вказує на необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, врахувавши характеризуючи дані про обвинуваченого, дійшла висновку, про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вони не зможуть забезпечити запобіганню встановлених слідчим суддею ризиків під час застосування до ОСОБА_7 міри запобіжного заходу тримання під вартою і на даний час продовжують існувати.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які колегія суддів вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому. Із зазначених підстав суд приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , є недостатнім, оскільки він, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, і заявлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 , може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язків та переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Будь-яких даних, що свідчили б про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та можливості скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого задовольнити.

Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 травня 2020 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в строк, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3