ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1145/19 Номер провадження 11-кп/814/906/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбуття покарання у зв`язку зі спливом строків давності виконання обвинувального вироку.
Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим від 14.09.2007р. за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що наявні у справі докази свідчать про відсутність даних на підтвердження ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, натомість доводять, що ОСОБА_7 жодним чином не ухилявся від відбування покарання. Останній постійно мешкав за місцем своєї реєстрації не змінюючи його, отримував пенсійні виплати за місцем своєї реєстрації. В даному випадку суд вважає, що мало місце неналежне виконання своїх обов`язків співробітниками міліції та поліції щодо встановлення самого факту умисного ухилення засудженим від відбуття призначеного судом покарання. Вказує, що відповідь начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 12.06.2019 року щодо проведеного розшуку ОСОБА_7 є формальною, яка не містить конкретизованих даних щодо того коли саме було здійснено виїзд по місцю проживання засудженого, до яких установ та коли направлялись запити чи дійсно проводилось орієнтування та ОРЗ з посиланням на відповідні рапорти оперуповноважених співробітників про проведені оперативно-розшукові заходи.
Оскільки з дня набрання обвинувальним вироком законної сили (30 жовтня 2007року) до дня затримання ОСОБА_7 (04 грудня 2018року) сплинуло вже більш ніж 10 років, суд дійшов висновку про звільнення останнього від відбування покарання, призначеного Первомайським районним судом Автономної Республіки Крим.
Не погоджуючись з ухвалою, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор ОСОБА_9 .

Просить скасувати ухвалу через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про звільнення від відбуття покарання у зв`язку зі спливом строків давності виконання обвинувального вироку.

Вказує, що 03.09.2012 ОСОБА_7 оголошено у розшук як особу, яка ухиляється від відбування кримінального покарання, заведена оперативно-розшукова справа, що спростовує твердження суду про відсутність належних доказів ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання. Отже, на момент оголошення ОСОБА_7 у розшук, перебіг строку давності відповідно до вимог ст..80 КК України зупинився до його закінчення.

На думку прокурора, судом безпідставно зазначено про відсутність доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки таке ухилення може бути як умисним, так і виражатися у формі бездіяльності.

В поданих засудженим ОСОБА_7 запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просить відмовити у її задоволенні, оскільки вважає висновки суду обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення засудженого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Згідно з п.3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п"ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Частина 2 вказаної статті передбачає що перебіг строків давності переривається, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.
Для звільнення особи від відбування покарання за спливом строку давності виконання обвинувального вироку обов"язковими умовами крім спливу вказаного строку є не ухилення особи від відбування призначеного покарання, та невчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2007 року вироком Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. 30 жовтня 2007 року ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Автономної Республіки Крим апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим від 14 вересня 2007 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін.
Відповідно до вимог ст.87 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку.
Як встановлено судом першої інстанції, 19 грудня 2007 року був направлений до Жовтневого РВВС м. Харкова за місцем реєстрації ОСОБА_7 для виконання.
Проте, виконаний вирок суду не був і лише 03 вересня 2012 року Жовтневим РВ міста Харкова ОСОБА_7 оголошено в розшук.
04 грудня 2018 року ОСОБА_7 затримано та поміщено в Харківський слідчий ізолятор.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні докази, які б підтверджували ухилення ОСОБА_7 від його відбування, а заходи щодо його розшуку були формальними.
Проте, прокурор в поданій апеляційній скарзі стверджує про неможливість застосування ст.80 КК України через ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання про що свідчить заведена відносно нього розшукова справа.
З такими доводами прокурора колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
З письмових пояснень Прокуратури Харківської області щодо інформації про розшук ОСОБА_7 вбачається, що 03.09.2012 заведена ОРС з метою розшуку ОСОБА_7 . Проте, під час її заведення було допущено порушення вимог відомчих нормативно-правових актів, у зв`язку з чим вказана постанова 08.10.2014 прокурором Жовтневого району м.Харкова скасована і прийнято рішення про закриття ОРС. Надалі Генеральною прокуратурою України 02.02.2015 скасовано постанову про закриття ОРС та 26.09.2016 оперуповноваженим Новобаварського ВП Київського ВП ГУ НП в Харківській області винесена постанова про прийняття ОРС до свого провадження.
Як зазначено у листі, оперативними підрозділами вживалися заходи, направлені на встановлення місцезнаходження засудженого, зокрема, опитувалася дружина та сусіди, направлялися запити до державних органів та установ (лікувальні заклади, місце роботи) з метою встановлення ймовірного перебування розшукуваного. Проте вжитими заходами не вдалося встановити місцезнаходження розшукуваного. Також у листі вказано, що ОРС щодо ОСОБА_7 містить інформацію, що становить державну таємницю, тому більш детальна інформація не може бути надана.
Однак даний лист не містить конкретизованих даних щодо того, коли саме було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_7 та за якою саме адресою, до яких саме установ направлялися запити, чи дійсно проводилися орієнтування, допит свідків та їх результати. Тому зробити обгрунтований висновок щодо ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання за результатами оперативно-розшукової справи не вбачається за можливе.
Разом з тим, з долучених захисником до справи документів вбачається, що протягом періоду перебування ОСОБА_11 у розшуку, останній працював експедитором в ТОВ «Сантан» та ПП «Іновація-гарант». Офіційне працевлаштування ОСОБА_7 підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_7 та копіями звітів про суми нарахованої заробітної плати з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за періоди з 1998 по 2019 роки. За весь час його роботи будь-яких запитів з органів поліції або прокуратури не надходило.
Також, ОСОБА_11 неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних закладів охорони здоров`я, що підтверджується відповідними листами, зокрема в 2013 році знаходився на стаціонарному лікуванні в Харківській клінічній лікарні № 2, у 2016р. проходив стаціонарне лікування в КП «Обласний центр онкології», в КП «Міська лікарня № 3» ОСОБА_11 перебував на обліку та неодноразово звертався в поліклінічне відділення. Запитів відносно нього на адресу лікарень не надходило.
Окрім того, за місцем реєстрації ОСОБА_7 проживав постійно, не змінюючи його, отримував пенсійні виплати також за місцем реєстрації.
Отже, доводи прокурора про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, натомість повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зважаючи і на те, що прокурор не надав відомостей щодо вжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку суду в строки, визначені ст.80 КК України.
Враховуючи викладене та те, що з часу вступу вироку в законну силу 30 жовтня 2007р. і до дня затримання 04 грудня 2018р. сплив строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 терміном 5 років, який не переривався вчиненням нового злочину, останній не ухилявся від його відбування, постійно проживав за місцем своєї реєстрації, не переховувався від правоохоронних органів, оскільки не змінював ні анкетні дані, ні адресу проживання, вільно з"являвся в державні та приватні установи, отримував пенсію та медичні послуги, суд першої інстанції вірно застосував положення ст.80 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3