Справа № 296/4197/20
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крихівці Івано-Франківського району Івано-Франківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира надійшло клопотання старшого слідчого управління ГУНП в Житомирській області підполковника поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, строком на шістдесят діб.
В заявленому клопотанні зазначено, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області, за процесуального керівництва військової прокуратури Житомирського гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000217, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07 серпня 2019 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено: відповідно до наказу Міністра оборони України від 24 лютого 2016 року №161 підполковника ОСОБА_5 призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_1 .
У цій же військовій частині, станом на липень 2019 року, проходив військову службу військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_7 , який наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2019 року №118 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду стрільця роти охорони.
Згідно з положеннями ст.ст. 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 , під час проходження військової служби являється прямим начальником за службою та військовим званням по відношенню до солдата ОСОБА_7 .
Підполовник ОСОБА_5 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , являючись прямим начальником відносно військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_7 , достовірно знаючи вимоги Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, маючи на меті відкрито продемонструвати приниження честі та гідності військовослужбовця, свою уявну перевагу, вирішив застосувати насильство щодо підлеглого військовослужбовця за наступних обставин.
Так, 13 липня 2019 року, близько 11 год. 00 хв. підполковник ОСОБА_5 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись прямим начальником за службою відносно військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі у приміщенні свого кабінету командира військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з метою приниження особистої честі і гідності ОСОБА_7 , спричинення останньому фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї уявної переваги, будучи невдоволеним неналежним проходженням військової служби солдатом ОСОБА_8 , а саме неповідомлення останнім ОСОБА_5 інформації про військовослужбовців, які через службу таксі замовляють спиртні напої, проносять їх на територію військової частини і розпивають та застосував насильство щодо свого підлеглого солдата ОСОБА_7 , а саме долонею правої руки наніс один удар у ліве вухо солдата ОСОБА_7 , після чого кулаками рук одночасно з двох сторін наніс не менше п`яти ударів у кожне вухо ОСОБА_7 .
В подальшому, ОСОБА_5 наказав солдату ОСОБА_7 покинути кабінет та встановити військовослужбовців, які через службу таксі замовляють спиртні напої, проносять їх на територію військової частини та розпивають.
В той же день, близько 14 години підполковник ОСОБА_5 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 викликав до свого службового кабінету солдата ОСОБА_7 , який прибув до вказаного кабінету о 14 год 10 хв. 13 липня 2019 року.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись прямим начальником за службою відносно військовослужбовця строкової служби солдата ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі у приміщенні свого кабінету командира військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на застосування насильства щодо підлеглого військовослужбовця, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою приниження його особистої честі і гідності, спричинення фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї уявної переваги, будучи невдоволеним неналежним проходженням військової служби ОСОБА_7 , а саме невстановлення останнім інформації щодо військовослужбовців, які через службу таксі замовляють спиртні напої, проносять їх на територію військової частини і розпивають, 13 липня 2019 року близько 14 год. 10 хв. застосував насильство щодо свого підлеглого ОСОБА_7 , а саме долонею правої руки наніс один удар у ліве вухо ОСОБА_7 , в подальшому ОСОБА_5 , кулаком правої руки наніс один удар в область сонячного сплетіння ОСОБА_7 . Від спричиненого болю після отриманих ударів від ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_7 руками закрив собі ліве вухо.
Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , наказав опустити руки ОСОБА_7 та після того, яка останній виконав цей наказ, ОСОБА_5 кулаками рук одночасно з двох сторін наніс не менше п`яти ударів у кожне вухо ОСОБА_7 .
Своїми умисними протиправними діями підполковник ОСОБА_5 спричинив солдату ОСОБА_7 тілесні ушкодження - травму лівого вуха у вигляді синця задньої поверхні лівої вушної раковини та розриву (перфорації) барабанної перетинки зліва, ускладненого розвитком запаленням середнього вуха (отиту), які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 14 квітня 2020 року №702 відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у застосуванні військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.
Санкція частини ч. 4 ст. 426-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років та, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.
З дотриманням вимог ст.ст. 276, 277 КПК України 19.05.2020р. старшим слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 за погодженням прокурора у кримінальному провадженні прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_9 повідомлено про підозру ОСОБА_5 .
Обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами.
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється, тобто ризикам, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку слідчого, існує реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі строком до десяти років. Вік підозрюваного ОСОБА_5 його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування.
Враховуючи що практика застосування цілодобового домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю є не досить ефективною, наявний ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання, наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та інших осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні.
За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також слідчий не виключає наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, зазначених в останньому, та просив його задовольнити.
Захисник в засіданні суду заперечив проти застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свою позицію обґрунтував тим, що підозрюваний має міцьні соціальні зв`язки, родину та на утриманні двох неповнолітніх синів, більше 20 років бездоганно проходить військову службу у ЗС України, за що в період з 2016р. по 2019 роки був нагороджений грамотами, зокрема, за старанність, сумлінне виконання службових обов`язків, має заслужений авторитет серед військослужбовців, постійне місце проживання та є учасником бойових дій.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.
При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Частиною 1 ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першоюстатті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст.194 КПК України).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
З огляду на матеріали клопотання слідчого, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.426-1 КК України.
В обґрунтування такого ризику як переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування сторона обвинувачення послалась на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, майновий стан та стан здоров`я підозрюваного.
Міцьні соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_5 , наявність у нього родини, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, необхідність надання допомоги матері-пенсіонерці, відсутність зв`язків з іншою країною або зв`язків в іншому місці (в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне) не доводять того, що ризик переховування має реальний характер.
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави.
Наявність ризику, визначеного п.2 ч.1 ст.177 КПК України щодо знищення, спотворення будь-якиї із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ґрунтується лише на припущеннях слідчого, в зв`язку з відсутністю доказів.
Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено суду наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на сторону обвинувачення доведення суду, крім обґрунтованості підозри, наявність ризиків непроцесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не доведено обставин недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Оцінюючи ризики, на які зсилається сторона обвинувачення, слідчий суддя приймає до уваги положення п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик незаконного впливу на свідків не є достатньою підставою для ухвалення рішення про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .
Слід відмітити, що підозрюваний ОСОБА_5 є учасником бойових дій, більше 20 років бездоганно проходить військову службу у ЗС України, свідченням чого є численні грамоти, подяки та відзнака президента України ОСОБА_11 «За участь в антитерористичній операції».
Приписами ч.1 ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, має позитивну характеристику від Коростенської районної ради.
Слідчий суддя вважає, що обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного. Зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора за першим викликом та до суду за кожною вимогою;
2) не відлучатися за межі Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;
4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні №0000217 від 22.07.2019р. з приводу обставин інкримінованого йому правопорушення.
Визначити строк дії обов`язків впродовж двох місяців з моменту оголошення ухвали, тобто до 22.07.2020р.
В разі невиконання покладених судом обов`язків відносно підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід ніж особисте зобов`язання і на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого у провадженні якого перебувають матеріали досудового слідства.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1