Справа № 130/172/19
Провадження №11-кп/801/54/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
перекладачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000564 від 10.10.2018,
за апеляційною скаргою прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_12 , апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загально - середньою освітою, офіційно не працюючого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, не одруженого, раніше судимого: 17.04.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді десяти років позбавлення волі,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2019 року остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання вирішено відраховувати з моменту затримання ОСОБА_7 , а саме з 31 жовтня 2018 року.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - залишено без змін.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 листопада 2013 року до 04 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 31 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі ( т.1 а.с.42-43).
Також даним судовим рішенням вирішені питання судових витрат та речових доказів.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що 27.09.2018 приблизно о 12 год., обвинувачений ОСОБА_7 разом із ОСОБА_13 прийшли до приватного будинку ОСОБА_14 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, всі зазначені особи почали спільно вживати спиртні напої.
В подальшому, приблизно о 14 год. в обвинуваченого ОСОБА_7 виник конфлікт із ОСОБА_13 , оскільки остання, на його думку, вкрала належний йому мобільний телефон. В ході вищевказаного конфлікту обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень наніс приблизно шість ударів ножем по тілу ОСОБА_13 , яка на той час сиділа на лаві у вищевказаному будинку. Разом з цим, один із шести нанесених обвинуваченим ОСОБА_7 ударів прийшовся в ліву поперекову ділянку черевної стінки ОСОБА_13 та був небезпечним для життя в момент його заподіяння.
Після цих подій, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в Комунальній установі «Жмеринська центральна районна лікарня» ОСОБА_13 померла внаслідок тілесних ушкоджень, які вона отримала за вищевказаних обставин.
Відповідно до висновку судово медичної експертизи №95 від 19.10.2018 у ОСОБА_13 виявлено проникаюче колото різане поранення черевної стінки в лівій поперековій ділянці, дві колото різані рани та дві подряпини на лівому плечі, а також різана рана правового плеча. Всі виявлені ушкодження виникли від дії предмету, який можливо мав колюче ріжучі властивості, що мало місце 27.09.2018. Смерть ОСОБА_13 настала від зазначеного проникаючого колото різаного поранення черевної стінки, що обумовило розвиток розлитого перитоніту ( запалення очеревини та петель кишківника) та ускладнилось ендогенною інтоксикацією. Це проникаюче поранення та його ускладнення є ушкодженнями, що небезпечне для життя в момент заподіяння, воно має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у причинному зв`язку зі смертю.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому більш м`яке покарання.
В доводах апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що з приводу вказаного вироку його захисником адвокатом ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, яку він бажає розглянути у апеляційному суді, а також висловити в усній формі свою думку по даному вироку, так як вважає, що по справі наявні пом`якшуючі обставини які могли б вплинути на ухвалення вироку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019 змінити та зменшити призначене обвинуваченому остаточне покарання.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не вірно оцінив обставини справи та причину смерті ОСОБА_13 , оскільки відповідно до висновку експерта її смерть настала через погіршення стану здоров`я внаслідок ускладнень проникаючого колото-різаного поранення черевної стінки на фоні занедбаної онкологічної патології матки, та яка неодноразово відмовлялась від надання медичної допомоги та госпіталізації. Таким чином вважає, що причиною смерті потерпілої стало не тільки колото-різане поранення, але й недбале ставлення нею до свого здоров`я та не надання їй медичної допомоги внаслідок невірного діагностування стану її здоров`я.

Окрім того, захисник вважає, що судом призначено обвинуваченому надмірно суворе покарання внаслідок невірної оцінки обставин справи, ступеня вини обвинуваченого та обставин, що його характеризують, не надано оцінку поведінці потерпілої, яка вчинила крадіжку телефону у ОСОБА_7 , що стало причиною конфлікту. Також вважає, що судом не вірно зазначено, що ОСОБА_7 не визнав вину та не розкаявся у вчиненому, так як він не надавав взагалі показів через недовіру до суду та висловлював жаль з приводу вчиненого.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019 щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, якимвизнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання частину відбутого покарання за попереднім вироком.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.10.2018 по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення даного вироку, тобто з 16.09.2019.

В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 в період з 01.11.2013 по 04.05.2018 перебував під вартою в рамках попереднього кримінального провадження, в якому його засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі та згідно вимог ст. 72 КК України зараховано йому в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2013 до 04.05.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому цей строк являється частиною відбутого ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком, а не строком попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, суд повинен був зарахувати цей строк як частину відбутого покарання за попереднім вироком, а не зараховувати його відповідно до ст. 72 Кримінального кодексу України в строк відбування покарання в якості строку попереднього ув`язнення.

Окрім того, прокурор зазначає, що не зважаючи на те, що в оскаржуваному вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області наявні відомості щодо рішення про залік досудового тримання під вартою (зарахування строку по попереднього ув`язнення в строк покарання), однак у ньому відсутні посилання на правову норму на підставі якої здійснено таке зарахування (ч. 5 ст. 72 КК України).

Також в оскаржуваному вироку відсутні відомості про кінцеву дату зарахування вищевказаного строку попереднього ув`язнення (по день набрання даним вироком законної сили.).

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, в цьому випадку початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з дня ухвалення оскаржуваного вироку, тобто з 16.09.2019, а не з дня його затримання у даному кримінального провадженні (31.10.2018).

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 свої апеляційні скарги підтримали та наполягали на їх задоволенні, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.
Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, посилаючись на їх безпідставність.
Потерпіла ОСОБА_9 просила апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а щодо апеляційної скарги покладалася на розсуд суду.
Письмових заперечень на апеляційні скарги від учасників кримінального провадження до апеляційного суду не надходило.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано не повно.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах.
Водночас колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про наявність на їх думку достатніх підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому визначеного судом остаточного покарання, враховуючи ступінь вини обвинуваченого, обставин, що його характеризують, не надання судом оцінки поведінки потерпілої, її конфлікту з обвинуваченим внаслідок крадіжки нею його телефона, не вірну оцінку судом обставини справи та причини її смерті внаслідок перенесеного нею захворювання, недбале ставлення нею до свого здоров`я та не надання їй медичної допомоги внаслідок невірного діагностування стану її здоров`я, а також не надання обвинуваченим показів через недовіру до суду та висловлював жаль з приводу вчиненого.

Так зокрема, відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого. Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_7 на обліку в психіатра та нарколога не значиться, задовільно характеризується за місцем проживання, є інвалідом ІІІ групи, які судом цілком обґрунтовано віднесені до обставин, які пом`якшують покарання.
Також судом встановлено обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не розкаявся у вчиненому, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілим, демонструє готовність понести заслужене покарання. Колегія суддів переконана, що дане ставлення у обвинуваченого ОСОБА_7 було відсутнє. Окрім того, судом враховано і те, що потерпіла ОСОБА_9 наполягала на суворому покаранні обвинуваченого. Такої думки вона дотрималася і у суді апеляційної інстанції. Також судом обґрунтовано враховано те, що за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді десяти років позбавлення волі. Таким чином, колегія суддів переконана, що наведені вище обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність та неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без призначення покарання у виді позбавлення волі, оскільки в іншому випадку мета покарання не може бути досягнута, із застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України.
Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про необхідність врахування судом тієї обставини, що причиною смерті потерпілої стало не тільки колото-різане поранення, але й недбале ставлення нею до свого здоров`я та не надання їй медичної допомоги внаслідок невірного діагностування стану її здоров`я, як обставини, що може на його думку слугувати підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого покарання. Адже, визначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі згідно санкції ч. 2 ст. 121 КК України на строк до дев`яти років позбавлення волі, суд першої інстанції визначив не максимальний строк покарання у десять років позбавлення волі передбачений санкцією даної статті КК України. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до висновку експертів №113-к від 17.01.2019 зазначено, що згідно висновку експерта №95 від 10.10-19.10.2018, проникаюче колото різане поранення черевної стінки в лівій поперековій ділянці у ОСОБА_13 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що в момент заподіяння ( завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючого колото різаного поранення черевної стінки в лівій поперековій ділянці, що обумовило розвиток розлитого перитоніту ( запалення очеревини та петель кишківника) та ускладнилось ендогенною інтоксикацією на фоні занедбаної онкологічної патології матки. Між проникаючим колото різаним пораненням черевної стінки в лівій поперековій ділянці у ОСОБА_13 та її смертю існує причинний зв`язок. Окрім зазначених ран та подряпин на тілі ОСОБА_13 , під час судово медичного дослідження її трупа виявлено злоякісне ураження матки ( можливо, низько диференційована фібросаркома) у вигляді щільної пухлини з проростанням у сечовий міхур та верхній відділ прямої кишки без ознак розпаду та кровотечі в черевну порожнину і порожнину малого тазу, яке не стоїть у причинному зв`язку зі смертю. Враховуючи скарги при поступленні (загальна слабкість, виснаження) та подальший розвиток клінічної картини захворювання ( болі по всьому животу, блювання, наростання ознак загальної інтоксикації), судово медична експертна комісія вважає, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_13 було викликане ускладненнями проникаючого колото різаного поранення черевної стінки на фоні занедбаної онкологічної патології матки ( т.2 а.с.174-177). Таким чином колегія судді переконана, що зазначені обставини в сукупності не можуть слугувати достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
Водночас, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є достатніми підставами для зміни вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Так, у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 в період з 01.11.2013 по 04.05.2018 перебував під вартою в рамках попереднього кримінального провадження, в якому його засуджено вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019 ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 72 КК України вже зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2013 до 04.05.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, строк з 01.11.2013 по 04.05.2018 являється частиною вже відбутого ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком, а не строком попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що під час ухвалення оскаржуваного вироку суд першої інстанції повинен був зарахувати цей строк (з 01.11.2013 до 04.05.2018) як частину відбутого покарання за попереднім вироком, а не зараховувати його відповідно до ст.72 КК України в строк відбування покарання в якості строку попереднього ув`язнення.

Згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку серед іншого зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Проте, не дивлячись на те, що в оскаржуваному вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019 наявні відомості щодо рішення про залік досудового тримання під вартою (зарахування строку по попереднього ув`язнення в строк покарання), однак у ньому відсутні посилання на правову норму на підставі якої здійснено таке зарахування (ч. 5 ст. 72 КК України). Окрім цього, в оскаржуваному вироку відсутні відомості про кінцеву дату зарахування вищевказаного строку попереднього ув`язнення (по день набрання даним вироком законної сили).

Також колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що враховуючи вимоги ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, в цьому випадку початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з дня ухвалення оскаржуваного вироку, тобто з 16.09.2019, а не з дня його затримання у даному кримінального провадженні - 31.10.2018.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги прокурора дають достатніх підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що згідно вимог п. 4 ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.09.2019 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання частину відбутого покарання за попереднім вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2019.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.10.2018 по день набрання даним вироком суду першої інстанції законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 16.09.2019 року.
В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4