Справа № 440/274/19
УХВАЛА
05.03.2020 року м. Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
представника потерпілого: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувачення сформульовано не конкретно: містяться розбіжності в сумі шкоди зазначеної в обвинувальному акті з ціною товару, зазначеної в матеріалах справи; до матеріалів справи не долучено первинні бухгалтерські документи про придбання та розмитнення товару; неправильною є кваліфікація дій обвинуваченого, оскільки слідством не встановлено чи останній був наділений в силу своїх посадових обов`язків правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню коштів; не встановленого точного часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення. Також вважає, що слідство проведено неналежним органом з порушенням вимог ст.218 КПК України. Слідством визнано потерпілою та представником потерпілого одну і ту ж особу, що не передбачено чинним законодавством.
У підготовчому судовому засіданні клопотання підтримано обвинуваченим та захисником.
Прокурор подав письмове заперечення, вважає, що підстав для задоволення таких немає, досудову розслідування проведено з дотриманням норм чинного законодавства.
Представники потерпілих проти задоволення поданого клопотання заперечували
Заслухавши думку учасників щодо заявлених клопотань суд приходить до наступного висновку.
Що стосується покликань захисту на розбіжності у вартості та характеристиках майна відчуженого ФОП ОСОБА_9 , наявності чи відсутності бухгалтерських документів, посадових обов`язків обвинуваченого, то дані питання можуть бути вирішені у ході дослідження доказів по справі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Відповідно до вимог ч. 2 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи положення вимог ст.ст.89, 94 КПК України доводи захисту можуть враховуватись під час розгляду справи щодо допустимості доказу, отриманого на думку сторони захисту, із порушенням встановленої законом процедури.
Відповідно до вимог ст.22, 23 КПК України загальними засадами кримінального провадження в тому числі є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та безпосередність дослідження показань, речей і документів. Відповідні засади полягають в тому, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки на даній стадії процесу також не є можливим дослідити оригінали вказаних доказів, тому зробити висновок щодо обґрунтованість чи необґрунтованість даних наведених захисником не є можливим.
Вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що обвинувальний акт містить всі необхідні відомості, які передбачені ст.291 КПК України. А саме, поряд з іншими даними, в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване обвинувачення.
Відповідно до положень ч.3 ст.314 КПК України, суд має право у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Такі вимоги щодо обвинувального акту вичерпно регламентовані ст.291 КПК України, про що вже йшлося вище. Будь-яких інших вимог, котрим повинен відповідати обвинувальний акт, що його подано до суду, законодавцем не визначено.
З урахуванням вказаних вимог закону, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин його невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним по кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведення винуватості обвинуваченого у інкримінованому кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам кримінального провадження суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.
Посилання на те, що орган досудового розслідування в обвинувальному акті незрозуміло виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 передбаченого ч.1 ст.191 КК України, не заслуговують на увагу з огляду на те, що, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Крім того, в силу положень ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, а тому, враховуючи вищезазначене, прокурор не позбавлений права, у випадку виявлення будь-яких неточностей, у тому числі вказаних в ухвалі суду, виправити їх безпосередньо під час розгляду кримінального провадження в суді, шляхом зміни обвинувачення та висунення додаткового обвинувачення, а відтак клопотання про повернення обвинувального акту до задоволення не підлягає.
Що стосується порушень правил підслідності, то для вирішення питання про обґрунтованість прийнятого прокурором відповідного рішення є необхідним дослідити матеріали провадження, в тому числі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо внесення чи не внесення інформації про зміну підслідності, дані які свідчать про наявність чи відсутність компетенції прокурора на прийняття відповідного рішення в рамках конкретного провадження (постанови про визначення процесуального керівника, групи прокурорів, тощо).
Щодо залучення ОСОБА_5 до участі в справі одночасно представником потерпілого та потерпілим, то як вбачається з обвинувального акту дана особа являється представником потерпілого, потерпілим визнано ТзОВ Козак-Буд.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-315 КПК України, суд, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1