справа №619/2397/19
провадження №1-кп/619/106/20
ВИРОК
іменем України

17 березня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002138 від 08.10.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4

потерпілий - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08.10.2016 приблизно о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan» модель «Note» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі вул. Сумський Шлях м. Дергачі Харківської області в напрямку перехрестя з вул. Золочівський Шлях. Під час руху, під`їхавши до перехрестя вул. Сумський Шлях з вул. Золочівський Шлях зазначеної автодороги, ОСОБА_3 не врахувавши дорожню обстановку, виявив неуважність, не надав дорогу транспортному засобу, що наближаючись рухався праворуч та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» модель «21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , чим грубо порушив вимоги п. 16.12 та п. 16.14 Правил дорожнього руху, згідно якими: п. 16.12 «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч», п. 16.14 «Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритих переломів кісток тазу у вигляді перелому лонної і сідничної кістки зліва, перелому клубової кістки зліва і бічних мас крижів зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину визнав повністю, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.

Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та доданих до позову документів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого, а саме, що обвинувачений грубо порушив правила дорожнього руху, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Суд зазначає, що щире каяття полягає у належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки. При цьому домінуючим є внутрішнє ставлення винного до скоєного, що знаходить зовнішній прояв у його словесному осуді, вибаченні перед потерпілим, вжитті заходів для усунення негативних наслідків чи відшкодування шкоди, тощо. Така оцінка власних дій може бути виражена підозрюваним (обвинуваченим) на будь-якій стадії процесу - від початку досудового розслідування аж до видалення суду до нарадчої кімнати для прийняття остаточного рішення.
Так, обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину, в обвинувальному акті як обставину, яка пом`якшує покарання зазначено щире каяття, однак, судом не встановлено такої обставини, оскільки за період з 08.10.2016 і до теперішнього часу ним не вжито заходів для усунення негативних наслідків і не відшкодовано шкоду.
Частиною 1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно досудової доповіді, складеної Дергачівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюється як середній. Беручи до уваги те, що обвинувачений не брав участь у підготовці досудової доповіді, згідно обвинувального акта розкаюється, обвинувачується в злочині по необережності, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, а саме - недопущення скоєння кримінальних правопорушень.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобамив межах санкції частини цієї статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керується суд.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого та Страхової компанії «Вусо» матеріальну шкоду у розмірі 80476,00 грн та з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

«Страхова компанія «ВУСО» подала відзив, відповідно до змісту якого просить позовні вимоги ОСОБА_5 залишити без розгляду, посилаючись на те, що цивільно-правові спори за участю страховика не підлягають розгляду у кримінальному провадженні, тому що такі вимоги не випливають із обвинувачення, а засновані на договірних відносинах. Виконання страховиком своїх зобов`язань по договору страхування не є видом його цивільної відповідальності, а є реалізацією обов`язків сторони договору. Обов`язковою умовою для прийняття рішення про страхове відшкодування є встановлення вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Позивач не надав ПрАТ «СК «Вусо» ні постанову про адміністративне правопорушення, ні обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Як передбачено статтями 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

При цьому, вирішуючи пред`явлений потерпілим цивільний позов, суд повинен виходити з встановленого ст. 81 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з полісом серії АК/0815112 від 09.09.2016 між ОСОБА_6 та СК «Вусо» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений транспортний засіб Nissan Note номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до умов полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, а розмір франшизи становить 0. Отже, вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за його участю.

Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

ОСОБА_5 являється власником автомобіля ВАЗ 210994 реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що мається копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №14144 від 29.05.2017 величина матеріальної шкоди, заподіяна власнику автомобіля ВАЗ 210994 реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті ДТП від 08.10.2016 складає 49129,04 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачає, що у разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з СК «Вусо» в сумі 49129,04 грн підлягають задоволенню.

В іншій частині стягнення матеріальної шкоди позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В силу вимог пункту 24.1. статті 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Статтею 22 КПК регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законний інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Наведена норма узгоджується зі статтею 12 ЦПК України якою передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, потерпілим надано копії квитанцій, але в матеріалах справи відсутні будь-які документи медичного закладу, які б підтверджували необхідність придбання саме таких препаратів, отже ОСОБА_5 не реалізував надане йому законом право на подання до суду доказів та доведення своєї позиції, адже не надав суду доказів, які б підтверджували ті обставини, на які він посилається.

Надану квитанцію від 17.10.2016 про сплату 3320,00 грн за послуги спец стоянки, авто евакуатора суд не бере до уваги, оскільки кошти прийняті від ОСОБА_3 , а не від потерпілого ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в сумі 30000,00 грн, оскільки потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що призвело до тривалого відновлення здоров`я, а також була завдана шкода майну потерпілого.

Згідно зі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати за проведення ХНДЕКЦ МВС України автотехнічної експертизи № 930/16 від 04.10.2016 у сумі 1319,4 грн, за проведення ХНДЕКЦ МВС України транспортно-трасологічної експертизи № 1153/16 від 06.02.2017 у сумі 703,68 грн, за проведення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса автотоварозначої експертизи № 14144 від 29.05.2017 у сумі 3714,00 грн, за проведення ХНДЕКЦ МВС України автотехнічної експертизи № 569/17 від 18.09.2017 у сумі 1483,05 грн.

Керуючись ст . ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд,

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи № 930/16 від 04.10.2016 в сумі 1319,40 грн (одна тисяча триста дев`ятнадцять гривень 40 копійок), за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 1153/16 від 06.02.2017 у сумі 703,68 грн (сімсот три гривні 68 копійок), за проведення автотоварозначої експертизи № 14144 від 29.05.2017 у сумі 3714,00 грн (три тисячі сімсот чотирнадцять гривень 00 копійок), за проведення автотехнічної експертизи № 569/17 від 18.09.2017 у сумі 1483,05 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят три гривні 05 копійок), а всього 7220,13 грн (сім тисяч двісті двадцять гривень 13 копійок).

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 49129,04 грн (сорок дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять гривень 04 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень).

В іншій частині позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1