Справа № 450/2297/20
Провадження № 11-сс/811/396/20 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2020 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвіздець Городенківського району Івано-Франківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання.

На ухвалу слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на такі доводи: ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 178 КПК України; слідчий суддя не в повній мірі врахував усі обставини, із встановленням яких законодавством передбачена можливість застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя не взяв до уваги ризики, передбачені ч.1-5 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки збирався виїжджати на постійне проживання в Республіку Польща, незаконно впливати на свідків, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки 21.04.2020 після приїзду слідчо-оперативної групи на місце події надав неправдиві покази та намагався заплутати слідчого у вказаному кримінальному провадженні. Також, на думку прокурора, слідчим суддею не враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а саме протоколів огляду місця події від 21.04.2020, вилученими в ході огляду речовими доказами, слідчим експериментом з підозрюваним ОСОБА_6 від 22.04.2020, під час якого підозрюваний ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та показав де та як саме наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , допитом свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та допитом судово-медичного експерта ОСОБА_12 від 22.04.2020. Зазначає, що слідчим суддею в порушення ч. 4 ст. 194 КПК України не розглянув можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу, покликаючись на викладені в ній мотиви, просить апеляційну скаргу задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_6 заперечив доводи апеляційної скарги прокурора, просив залишити таку без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.
Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали клопотання й кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

22 квітня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

22 квітня 2020 року слідчий СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області з клопотанням, погодженим із прокурором Пустомитівсього відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_5 , про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, він є неодружений, безробітний, без постійного місця проживання, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Колегія суддів погоджується таким рішенням слідчого судді.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені ст. 178 КПК України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що сторонами кримінального провадження не надано і не наведено жодних доказів та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, які б свідчили про наявність зазначених у клопотанні мотивів обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, згідно п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Колегія суддів також, погоджується з позицією слідчого судді про те, що відсутність постійного місця проживання, місця праці, дружини, не може свідчити про можливе ухилення та переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, експертів, вчинення іншого кримінального правопорушення, створення перешкод кримінальному провадженню іншим чином, представлення загрози для суспільства, і такі твердження є лише припущеннями.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Крім того, на сьогодні відсутній висновок судово-медичної експертизи щодо визначення ступеня тяжкості тілесного ушкодження, а також причинно-наслідкового зв`язку між завданням тілесних ушкоджень та настанням смерті. Наявність такого висновку є обов`язковим для обґрунтування пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про те, що слідчий не довів обставин, які виправдовують обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому погоджується з рішенням слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_13 запобіжного заходу.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення, колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3