Справа № 133/2138/15-к
Провадження №11-кп/801/499/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
цивільного відповідача ОСОБА_9 ,
представник потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000044 від 27.11.2012 за апеляційними скаргами представника потерпілого Приватного виробничо-комерційного підприємства «Ятрань» ОСОБА_11 , прокурора ОСОБА_12 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.01.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Жмеринка Вінницької області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, росіянку, розлучену, раніше не судиму, з вищою освітою, працюючу на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції,
за ч. 2 ст. 367 КК України виправдано за недоведеністю її вини у скоєні даного кримінального правопорушення.
Відмовлено в цивільному позові представника потерпілого Приватного виробничо- комерційного підприємства «Ятрань» про солідарне стягнення заподіяної шкоди з Державної казначейської служби України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на суму 380714 грн.
Речові докази по справі, а саме виконавчі провадженні №№ 17672994, 17672746, 17672064 та книги обліку вхідної та вихідної кореспонденції, повернуто в відділ Державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у Вінницькій області.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що обіймаючи посаду заступника начальника відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції, будучи представником влади та будучи службовою особою, неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, чим вчинила злочин у сфері службової діяльності, за таких обставин.
Так, рішенням господарського суду Вінницької області від 18.01.2010 у справі № 10/181-09, за позовом ПВКП «Ятрань» до СТОВ «Агрофірма «Нива» про стягнення 66 412,29 грн. заборгованості даний позов задоволено в повному обсязі та видано наказ від 05.02.2010 щодо стягнення боргу.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.01.2010 року у справі № 10/182-09, за позовом ПВКП «Ятрань» до СТОВ «Агрофірма «Нива» про стягнення 163 595,43 грн. заборгованості даний позов задоволено в повному обсязі та видано наказ від 05.02.2010 щодо стягнення боргу.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.01.2010 року по справі № 10/183-09, за позовом ПВКП «Ятрань» до СТОВ «Агрофірма «Нива» про стягнення 5 886,48 грн. заборгованості даний позов задоволено частково та видано наказ від 05.02.2010 щодо стягнення боргу.
16 лютого 2010 року на підставі заяв представника стягувача - ПВКП «Ятрань» - та наказів господарського суду Вінницької області з виконання вищевказаних рішень суду, які особисто надано того ж дня до відділу ДВС Козятинського МРУЮ директором ПВКП «Ятрань» ОСОБА_11 , заступником начальника ВДВС Козятинського МРУЮ ОСОБА_7 відкрито наступні виконавчі провадження:
№17672994 від 16.02.2010 з виконання наказу господарського суду Вінницької області № 10/181-09, виданого 05.02.2010 про стягнення боргу в сумі 67312 грн. 41 коп. з боржника - СТОВ Агрофірма «Нива» с. Безіменне на користь стягувача ПВКП «Ятрань» м. Житомир;
№17672746 від 16.02.2010 з виконання наказу Господарського суду Вінницької області № 10/182-09, виданого 05.02.2010 про стягнення боргу в сумі 165467 грн. 38 коп. з боржника СТОВ Агрофірма «Нива» с. Безіменне на користь стягувана ПВКП «Ятрань» м. Житомир;
№17672064 від 16.02.2010 з виконання наказу господарського суду Вінницької області № 10/183-09, виданого 05.02.2010 про стягнення боргу в сумі 6185 грн. 26 коп. з боржника СТОВ Агрофірма «Нива» с. Безіменне на користь стягувана ПВКП «Ятрань» м. Житомир.
Після винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень виконавчі провадження перебували на виконанні у ОСОБА_7 . Після відкриття виконавчих проваджень, вони, всупереч вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не були об`єднані в зведене провадження, хоча і перебували на виконанні у одного державного виконавця.
В межах виконавчих проваджень № 17672994, № 17672746, 17672064 будь-яких арештів на майно боржника накладено не було, однак проводились заходи, спрямовані на встановлення наявності майна божника, яке можливо було стягнути за для забезпечення виконання рішень суду. 22.02.2010 в денний час перебуваючи на робочому місці, розташованому за адресою : м. Козятин, Вінницької області, вул. Леніна, 30, ОСОБА_7 неналежним чином виконуючи свої службові обов`язки у наслідок недбалого ставлення до них, з невстановлених слідством джерел отримала копію Ухвали від 20.08.2009 Господарського суд Вінницької області по справі № 10/140-09, у відповідності до якої порушено провадження у справі про банкрутство СТОВ Агрофірма «Нива» с. Безіменне за заявою ТОВ «Тридента-Агро» м. Київ, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до припинення провадження по справі про банкрутство, належним чином не перевіривши чинність даного рішення суду, не встановивши достовірність даної копії рішення суду, яке у відповідності до резолюції начальника відділу ДВС адресувалось не ОСОБА_13 а іншому державному виконавцю, керуючись статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанови від 22.02.2010 про зупинення виконавчого провадження № 17672994 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №10/181-09 від 05.02.2010, від 22.02.2010 про зупинення виконавчого провадження № 17672746 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №10/182-09 від 05.02.2010 та від 22.02.2010 про зупинення виконавчого провадження № 17672064 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №10/183-09 від 05.02.2010, тим самим припинивши виконувати покладені на державну виконавчу службу функції, направлені на примусове виконання рішень судів та інших органів. Дію ухвали Господарського суду Вінницької області від 20.08.2009 про порушення провадження у справі про банкрутство за заявою ТОВ «Тридента Агро» м. Київ, якою було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника СТОВ «Агрофірма «Нива», 26.11.2009, ще до винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень ОСОБА_7 , ухвалою по справі № 10/140-09 того ж суду скасовано в зв`язку з погашенням боргу.
В подальшому ОСОБА_7 , долучивши до матеріалів виконавчих проваджень Постанову Господарського суду Вінницької області від 16.11.2010 в справі № 10/38-10, розпочатій 26 березня 2010 року про визнання СТОВ Агрофірма «Нива» банкрутом, 26.11.2010 винесла постанови про відновлення виконавчих проваджень №№ 17672994, 17672746, 17672064 та про закінчення вищезазначених виконавчих проваджень.
Таким чином встановлено, що маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби, заступник начальника відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 , маючи значний досвід роботи, виконувала покладені на неї обов`язки, не у точній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», ст.19 Конституції України та у протиріччі з установленим порядком і тією обстановкою, що склалась на момент винесення вищезазначених постанов про зупинення виконавчих проваджень, недбало віднеслась до виконання своїх службових обов`язків, нехтуючи вимогами ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» , у відповідності до якої державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а саме не перевірила чинність ухвали Господарського суд Вінницької області від 20.082009, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника СТОВ «Агрофірма «Нива», оскільки ухвалою Господарського суд Вінницької області було від 26.11.2009 було скасовано вищевказаний мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника СТОВ «Агрофірма «Нива» та, не зважаючи на встановлену нею наявність майна боржника, що підтверджується наявними в матеріалах виконавчих проваджень матеріалами щодо перевірки наявності майна боржника, не вжила передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, щодо накладення арешту на майно боржника, а зупинила виконавчі провадження, що призвело до незаконного відчуження майна боржника СТОВ «Агрофірма «Нива», керівник якого ОСОБА_14 15.03.2010 та 12.04.2010 здійснив відчуження майна товариства, а саме: згідно накладної № 84 від 15.03.2010 трактора «Беларус», згідно накладної № 85 від 15.03.2010 двох культиваторів КПСП, плуга ППН-5,35, культиватора КШН-5,6, сівалки УПС-12, культиватора КПСП-4, культиватора КРНВ-5,6, сівалки СУПН-8-01, агрегати АГ-6, катків КЗК-6, сівалки СЗ-5,4, машини для внесення міндобрив, сівалки УПС-8, МВД-900, згідно накладної № 83 від 15.03.2010 незавершене виробництво у вигляді 300 га озимої пшениці, 24 га озимих на зелені корма, 50 га багаторічних трав, 255 га оранки, 350 га дискування на загальну суму 990 300,00 грн., реалізація якого державною виконавчою службовою у встановленому законом порядку, покрила б суму боргу СТОВ «Агрофірма «Нива» с. Безіменне перед ПВКП «Ятрань» м. Житомир.
В результаті недбалого ставлення до своїх службових обов`язків ОСОБА_7 не було стягнено борг з СТОВ «Агрофірма «Нива» на користь ПВКП «Ятрань» в сумі 238 965 гривень 05 коп., чим завдано шкоду ПВКП «Ятрань», яка у 550 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на час вчинення кримінального правопорушення, і є тяжкими наслідками.
Дії ОСОБА_7 на досудовому слідстві було кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих юридичних осіб.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий обвинувальний вирок. Апелянт вважає, що винуватість ОСОБА_7 повністю доведена доказами, наявними у справі, однак суд взяв до уваги лише ті дані на які вказувала обвинувачена та її захисник. На переконання прокурора у справі повністю доведено, що ОСОБА_7 була зобов`язана вжити заходів до розшуку майна боржника СТОВ «Нива», вжити заходів до збереження цього майна шляхом його опису і арешту, перевірити законність підстав для зупинення провадження та мала реальну можливість вчинити такі дії, але не вчинила їх, що призвело до неможливості задоволення вимог стягувача ПВКВ «Ятрань» в розмірі 238965,05 грн. Також апелянт посилається на те, що судом не встановлено чи мала місце подія злочину, чи заподіяна шкода потерпілому та вказує на процесуально неправильне вирішення цивільного позову, що позбавило потерпілого права на повторне звернення за захистом своїх порушених прав.
Представник потерпілого Приватного виробничо-комерційного підприємства «Ятрань» ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 2 ст. 367 КК України та задовільнити цивільний позов, стягнувши солідарно з Державної казначейської служби України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ПВКП «Ятрань» кошти в сумі 380714 грн. Апелянт переконаний, що у справі наявні докази, які доводять винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, однак судом вони не прийняті до уваги, не дано їм належну оцінку та в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не вказано підстави для виправдання ОСОБА_7 з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити, представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу приватного підприємства «Ятрань», заперечення обвинуваченої та її захисника щодо апеляційних скарг, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.
Як вбачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.
З матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку слідує, що суб`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України є несумлінне ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається у їх невиконанні, у неналежному виконанні, у спричиненні істотної шкоди або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367) і знаходиться в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.
Для наявності об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому законом порядку; які конкретні обов`язки й у якому порядку вона повинна була виконати у даній обстановці; чи мала вона реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці; у чому саме виявились допущені нею порушення службових обов`язків; які наслідки спричинили ці порушення; чи знаходилися вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується необережністю.
В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснила, що дотримувалась всіх встановлених правил щодо виконання виконавчих проваджень, ніяких проявів необережності у її діях не було. Вона виконувала свої обов`язки чесно, старанно та добросовісно, з огляду на її рівень кваліфікації та досвідченості, що є критерієм сумлінності та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би давав підставу визнати доведеною обставину про її недбалість.
В суді першої інстанції допитано ряд свідків сторони обвинувачення. Однак у їх показаннях немає жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність в діях або бездіяльності ОСОБА_7 неналежного виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення або свідчили про будь-які порушення в її діях як державного виконавця.
Обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_7 за своєю суттю є не конкретизованим.
Так, в обвинувальному акті вказано, що керівник СТОВ «Агрофірма «Нива» ОСОБА_15 здійснив відчуження майна 15.03.2010 та 12.04.2010 на загальну суму 990300 грн. Проте досудовим слідством не встановлено і в обвинувальному акті не розмежовано, яке майно і на яку суму було реалізовано 15.03.2010, а яке майно і на яку суму реалізовано 12.04.2010, тобто в період мораторію на відчуження майна СТОВ Агрофірма «Нива», адже 26.03.2010 господарським судом було відкрито провадження у справі про банкрутство «Ниви».
Також в обвинувальному акті є перелік майна СТОВ Агрофірма «Нива», яке відчужене за накладними №№ 83, 84, 85 і вказано загальну вартість відчуженого майна - 990300 грн. Однак в обвинувальному акті не зазначено вартість кожного окремого майна з цього переліку. Відтак не зрозуміло, яким чином і звідки взялась вказана загальна сума.
Пред`явлення обвинувачення без конкретизації, загальними фразами порушило права ОСОБА_7 на захист, оскільки особа має знати від чого конкретно їй слід захищатись.
Щодо звинувачення ОСОБА_7 у тому, що, «незважаючи на встановлену нею наявність майна у боржника, не вжила передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо накладення арешту на майно боржника, зупинила виконавчі провадження, що призвело до незаконного відчуження керівником СТОВ «Агрофірма «Нива» 15.03.2010 та 12.04.2010 майна вказаного товариства на загальну суму 900300 грн., реалізація якого державною виконавчою службою у встановленому законом порядку покрила б суму боргу «Агрофірмою «Нива» перед «Ятрань» судом першої інстанції спростовано наступним.
Так майна, належного СТОВ Агрофірма «Нива», до того як було зупинено виконавчі провадження, тобто до 22.02.2010, ОСОБА_7 не було встановлено. Це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні першої інстанції при дослідженні доказів, виконавчих проваджень, які були оглянуті в судовому засіданні. Запити у відповідні установи і організації про надання ними інформації про наявність майна у СТОВ Агрофірма «Нива» ОСОБА_7 зробила вже після того як зупинила провадження, а саме - 23.02.2010. Це підтверджується проставленими датами на її запиті та відповідях на запит.
Також є безпідставним звинувачення ОСОБА_7 у тому, що вона не вжила передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо накладення арешту на майно боржника, а зупинила виконавчі провадження.
В цій частині дане обвинувачення є неконкретизоване, в ньому не зазначено яких саме конкретних заходів не вжила ОСОБА_7 якою статтею вказаного Закону такі заходи передбачені.
Так, на обґрунтування вказаного обвинувачення в обвинувальному акті зазначається: Згідно п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
У наведеній нормі закону передбачене право виконавця накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, але вона не передбачає право виконавця накладати арешт на майно боржника. Тому посилання на дану норму є неправильним.
Крім цього, Законом України від 09.09.2010 року внесені зміни і доповнення до закону «Про виконавче провадження» і останній викладений в новій редакції. Саме на положення статті 11 Закону «Про виконавче провадження» в новій редакції посилається сторона обвинувачення в обвинувальному акті. Але дії, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відбувалися в період з 16.02.2010 по 22.02.2010, тобто задовго до набуття чинності Закону «Про виконавче провадження» у новій редакції. На той час був чинним Закон «Про виконавче провадження» у старій редакції. У Законі у старій редакції ст. 11, нормами якої керується сторона обвинувачення, не відповідає ст. 11 Закону у новій редакції. Стаття 11 Закону у старій редакції називається «Сторони виконавчого провадження», а стаття 11 Закону у новій редакції - «Обов`язки і права державних службовців».
Таким чином, обвинувачення ОСОБА_7 обґрунтовується Законом «Про виконавче провадження», зі змінами, в новій реакції від 09.09.2010 незаконно, оскільки в період з 16 по 22.02.2010 року був чинним вказаний Закон у старій редакції. Фактично сторона обвинувачення замість застосування Закону, який був чинний станом на лютий 2010 рік, застосувала даний Закон у новій редакції, зі змінами, які були прийняті 09.09.2010 і не мають зворотної дії у часі, до подій, які відбувалися у лютому 2010 року.
В ч. 6 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» у старій редакції, вказано, що: за заявою стягувана, з метою забезпечення виконання рішення про майнове стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.
Отже закон не зобов`язує державного виконавця обов`язково накласти арешт на майно. Ця норма не є імперативною. У ній зазначено, що державний виконавець за заявою стягувана вправі накласти арешт на майно боржника.
В судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що клопотання від керівника ПВКП «Ятраня» про накладення арешту на майно СТОВ Агрофірма «Нива» не було.
Крім того, як пояснила ОСОБА_7 , вона знала, що по інших провадженнях, які були у зведеному виконавчому провадженні, уже було накладено арешт на майно СТОВ Агрофірма «Нива», зокрема постановою державного виконавця ОСОБА_16 від 15.06.2009 року.
Також майно СТОВ Агрофірма «Нива» перебувало під арештом ще за іншою постановою ОСОБА_16 - від 20.06.2007.
Щодо обвинувачення ОСОБА_7 у незаконному зупиненні виконавчих проваджень, то суд першої інстанції визнав його безпідставним виходячи з наступного.
Стаття 34 Закону «Про виконавче провадження» передбачає обставини, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження.
Згідно ч. 1 вказаної статті виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника (п. 8).
Статтею 36 Закону «Про виконавче провадження» встановлено порядок і строки зупинення виконавчого провадження.
Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених у статтях 34 і 35 цього Закону, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.
Отже, норми вказаної статті вимагають обов`язкового затвердження постанови про зупинення виконавчого провадження начальником відділу.
Дані вимоги закону дотримані. Усі три постанови про зупинення виконавчих проваджень щодо стягнення боргу з «Ниви», винесені ОСОБА_7 22.02.2010, затверджені начальником відділу державної виконавчої служби (т. 2 а.с. 220, т. 3 а. с. 6, 25). При затвердженні постанов перевірялася правомірність їх винесення.
Згідно ч. 3 ст. 36 Закону «Про виконавче провадження», в редакції діючій на час винесення такої постанови, постанова про зупинення виконавчого провадження може бути оскаржена до суду в 10-денний строк. З скаргами про оскарження зазначених постанов ніхто не звертався.
Тому обставина, на яку посилається сторона обвинувачення, що ОСОБА_7 зупинила провадження, не дає достатніх підстав вважати, що її дії є незаконними і мають ознаки недбалості.
Крім того не доведено заподіяння та розмір завданої злочином шкоди.
Так об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_7 злочину полягає у спричиненні тяжких наслідків. Однак стороною обвинувачення не надано суду першої інстанції доказів того, що внаслідок службової недбалості з боку ОСОБА_7 настали тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків товариству ПВКП «Ятрань» на суму 238965 грн., що узгоджується з висновком судово-економічної експертизи від 25.04.2018 № 7220/17-21, призначеної судом і проведеної Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. ( т.4 а.с.10-16)
Так, у вказаному висновку зазначено наступне: «Визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки. Матеріали кримінальної справи не містять Акта перевірки або розрахунків, де визначено розмір шкоди, нанесеної внаслідок передачі майна СТОВ «Агрофірма «Нива» в сумі 238965 грн., як і висновків товарознавчих та автотоварознавчих експертиз щодо ринкової вартості реалізованого майна.
Службова недбалість може бути лише за умови, що службова особа мала об`єктивну можливість виконати дії, які входять в коло її обов`язків. Таким чином обставина реальної можливості виконання обов`язків є обов`язковою в доказуванні об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 367 КК України.
Однак, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би давав підставу поза будь-яким розумним сумнівом визнати доведеною обставину, що у ОСОБА_7 була об`єктивна можливість у термін з 16.02.2010 до 26.03.2010 встигнути звернути стягнення на майно ТОВ Агрофірма «Нива» та провести процедуру його реалізації.
Згідно чинного кримінально-процесуального законодавства України докази в кримінальному провадженні повинні бути належними та допустимими.
Відповідно до частин 3 ст. 99 КПК України, сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документа.
Стороною обвинувачення суду надані копії накладних, посвідчені керівником ТОВ «Агрофірма «Нива». Оригінали накладних для вивчення у судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було.
Згідно ч. 5 ст. 99 КПК України, для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо:
оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає;
оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур;
оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.
Однак підтвердження існування оригіналів накладних стороною обвинувачення також не надано.
З огляду на викладене, враховуючи висновок експерта про те, що накладні № № 83, 84, 85, за якими відчужено майно «Ниви» не відповідають вимогам чинного законодавства про бухгалтерський облік і вони не є первинними документами, беручи до уваги висновки вищезгаданих процесуальних документів органу досудового слідства про неправдивість зазначених даних у вказаних накладних, а також те, що вони є копіями, стороною обвинувачення суду не надані оригінали, відсутність відомостей щодо втрати оригіналів, то вказані копії накладних та інформація, яка міститься у них, а також наданий стороною обвинувачення суду документ без назви, за підписом від імені головного контролера-ревізора КРВ у Козятинському районі та м. Козятин ОСОБА_17 від 10.12.2010 з додатками № 1 та № 2 щодо проведення перевірки окремих питань фінансово- господарської діяльності СТОВ «Агрофірма «Нива», в основу якого покладені відомості вказаних накладних, суд визнав їх недопустимими доказами (т. 2 а.с. 50-56).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані в провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94, 97 КПК України, всупереч доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, достатньо обґрунтував мотиви з яких поклав в основу вироку одні докази, зокрема показання обвинуваченої, яка заперечувала свою причетність до невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки, і критично оцінив інші, отже дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за висунутим їй обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КПК України.
Жодні доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 , а формальні посилання у апеляційних скаргах на те, що сторона обвинувачення представила в суді першої інстанції достатньо доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту суд першої інстанції у вироку, з посиланням на вимоги кримінального процесуального закону, дав обґрунтовану оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, твердження прокурора та представника потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є надуманими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.
Виправдувальний вирок суду першої інстанції, всупереч доводів апеляційних скарг, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 та представника потерпілого Приватного виробничо-комерційного підприємства «Ятрань» ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.01.2019, яким виправдано ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 367 КК України залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя