Провадження №11-кп/801/991/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватися.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив в його задоволенні, посилаючись на відсутність на те законних підстав.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважаючи рішення суду незаконним, просить його скасувати та звільнити його умовно-достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким та визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватися. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», зроблений висновок, що рішення засудити позивачів до пожиттєвого тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, крім того, національна норма закону про помилування не задовольняє вимоги ст. 3 даної Конвенції.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким та визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватися. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначила, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають обов`язковому застосуванню на території України, а тому ОСОБА_8 має право на зменшення довічного покарання, реалістичну перспективу на звільнення, право знати на яких критеріях та коли саме такий перегляд можливо здійснити. Крім того, вказує, що в ухвалі не зазначено те, що ОСОБА_8 знаходиться в місцях позбавлення волі протягом майже 21 року та за останні роки відбування покарання має лише заохочення від адміністрації установи виконання покарань, одружений, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Висновок суду про необхідність залишення клопотання засудженого ОСОБА_8 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Севастопольського міського суду АР Крим від 01.03.1999 за п.п. "а", "г", "д","е" ст. 93, ч.2 ст. 143 КК України, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді смертної кари розстрілу із конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві особистої власності. 11.08.2000 року ухвалою Севастопольського міського суду АР Крим ОСОБА_8 смертну кару замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.

Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом: