ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/782/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/550/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2019 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, неодружений, непрацюючий, маючий на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 429 гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

6 квітня 2018 року о 15 годині ОСОБА_7 , знаходячись з дозволу власника ОСОБА_8 , на території двору домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з приміщення гаражу таємно викрав 4 труби із нержавіючої сталі на загальну суму 3313 грн. 8 коп., 4 металеві труби на загальну суму 1425 грн. 80 коп., 5 металевих прутів на загальну суму 1245 гривень.
В апеляційній скарзі потерпілий, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що щире каяття обвинуваченого відсутнє, оскільки останній в судовому засіданні не вибачився, а матеріальну шкоду не відшкодував.

Вважає, що суд помилково врахував наявність у обвинуваченого на утриманні малолітніх дітей, оскільки у свідоцтві про народження він не записаний їх батьком.

Крім того, відсутність перебування на обліку у нарколога та психіатра, в уповноваженому органі з питань пробації та на військовому обліку не можуть бути визнані пом`якшуючими обставинами, оскільки вказані обставини не залежать від волі обвинуваченого.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та прокурора, які вирок суду вважали законним, обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав повне визнання вини за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у нарколога та психіатра та в органі пробації не перебуває.

За наявності сукупності цих обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо без його ізоляції від суспільства із призначенням ОСОБА_7 покарання у вигляді громадських робіт, що буде дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України було призначене не в мінімальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його м`якість.

Доводи апеляційної скарги про те, що у обвинуваченого відсутнє щире каяття колегія суддів до уваги не бере, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції не враховував цю обставину такою, що пом`якшує покарання, обґрунтувавши такі висновки відсутністю хоча б часткового відшкодування заподіяної шкоди, до того ж, потерпілим цивільний позов про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, ані під час досудового розслідування, ані до початку судового розгляду, не заявлявся.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового врахування судом наявності малолітніх дітей на утриманні через відсутність підтверджень про те, що саме він є їх батьком, оскільки з довідки та характеристики з місця проживання вбачається, що він проживає разом зі співмешканкою та чотирма малолітніми дітьми (а.с. 48-49).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу необґрунтованості визнання пом`якшуючими таких обставин, як не перебування обвинуваченого на обліках, то колегія суддів з ними також не погоджується, оскільки з вироку вбачається, що суд не визнавав ці обставини такими, що пом`якшують покарання, і враховував їх лише при оцінці даних про особу обвинуваченого.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 321/782/18