Дата документу 09.09.2019 Справа № 318/2018/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/2018/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/576/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 9 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Балки, Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

Суд, не знайшовши підтвердження факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, встановив в його діях вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Так, 20 березня 2016 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля приміщення гаражу, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем його проживання, під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з непрямим умислом, з метою захисту свого життя від неправомірних дій ОСОБА_13 , який напав на нього з металевим предметом, довжиною близько 25-30 см, товщиною приблизно 0,5 см. в діаметрі, з загостреним кінцем, та заподіяв тілесне ушкодження у вигляді рани на правій руці, якою він прикрив живіт від удару ОСОБА_13 , перевищивши межі необхідної оборони, вчинив дії, які явно не відповідали обстановці захисту, правою рукою вихватив з рук ОСОБА_13 вказаний предмет та наніс ним ОСОБА_13 один удар в область грудної клітини зліва, а коли ОСОБА_13 розвернувся до нього спиною, наніс ще один удар в праву частину спини, в область ребер, в результаті чого настала смерть потерпілого.
Тобто, за встановлених судом обставин дії ОСОБА_7 перекваліфіковані з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.06.2016 року по 25.10.2018 року включно у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - скасовано, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової біологічної експертизи в сумі 5 557,02 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 13 899,35 грн., моральну шкоду в сумі 50 000 грн., витрати на правову допомогу адвоката в сумі - 10 000 грн., а всього 73 899,35 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваним вироком у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосування закон України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_7 , оскільки характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_7 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, знаряддя злочину свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього усі необхідні дії, які були достатніми для вчинення даного злочину.

Крім того, посилаючись на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих у судовому засіданні, щодо нанесення потерпілому ударів металевим предметом рукою самого потерпілого; та наданих під час досудового розслідування щодо нанесення потерпілому ударів в область грудної клітини та спини, після чого ОСОБА_13 помер, а його труп в подальшому спалив; показання свідка ОСОБА_14 щодо сварки між потерпілим та обвинуваченим та надання допомоги ОСОБА_7 у спалені трупу потерпілого лише тому, що обвинувачений погрожував йому позбавленням життя; висновки експертиз №3611 від 16.08.2016 року та №378 від 20.07.2018 року щодо усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій та можливості керувати ними в даній ситуації, вказує про те, що суд необґрунтовано не врахував наведені докази на підтвердження вини ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 не погоджуються з оскаржуваним вироком у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосування закон України про кримінальну відповідальність, просять вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у протиправному позбавленні життя тобто у вбивстві ОСОБА_13 , передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк відповідно до санкції цієї статті.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що суд помилково прийшов до висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було умислу на заподіяння смерті потерпілому та його дії були спрямовані на самозахист.

Вважає твердження суду про узгодженість показів при допиті обвинуваченого ОСОБА_7 в суді, та показів, які він надавав під час досудового слідства, є хибним не коректним і не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, зазначає, що судом не надано повного аналізу отримання обвинуваченим пошкодження руки.

Окрім цього, інші викладені доводи в апеляційній скарзі стосовно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих у судовому засіданні та під час досудового розслідування, свідка ОСОБА_14 , висновків експертиз №3611 від 16.08.2016 року та №378 від 20.07.2018 року на підтвердження вини обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України, аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати як незаконний, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк, зазначивши, що повністю підтримує апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 .

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої сторони захисник ОСОБА_15 вказує про незгоду з доводами апелянтів, зазначивши про вірність висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст. 118 КК України, та відповідність призначеного покарання вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, просить апеляційні скарги відхилити, вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, зазначив, що у зв`язку з відсутністю клопотання про повторне дослідження доказів, що неможливо для ухвалення нового вироку, просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки з урахуванням тієї обставини, що другий удар було спричинено у спину потерпілого, який вже не представляв загрози, відсутній передбачений ст. 36 КК України стан необхідної оборони.
Захисник у судовому засіданні висловила заперечення аналогічним апеляційним скаргам прокурора та потерпілої сторони. Просила вирок суду залишити без змін, вказуючи, що суд зважив на усі обставини даного провадження.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію захисника, зазначивши, що звертався до лікарні з підстав спричинення йому потерпілим тілесного ушкодження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Проте, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.

В апеляційних скаргах прокурора та потерпілих порушуються питання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважають перекваліфікування судом дій ОСОБА_7 на ст. 118 КК України безпідставним.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Відповідно до ст. 118 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а також у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За змістом ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж чи неперевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.
Разом з тим, наводячи у вироку обставини, які він встановив, місцевий суд фактично виклав обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України, яке пред`явлено ОСОБА_7 органом досудового розслідування.
При цьому, суд першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфікував за ст. 118 КК України, пославшись на те, що вбивство ОСОБА_13 обвинувачений вчинив під час сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час захисту від суспільно небезпечного посягання, при перевищенні меж необхідної оборони.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що, виходячи із зібраних доказів, є всі правові підстави для зміни кваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, яка покращує становище обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 діяв з непрямим умислом, тобто, він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Проте, дійшовши такого висновку, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку формулювання обвинувачення за ст. 118 КК України, яке він визнав доведеним.
Поряд з цим, місцевий суд, дійшовши висновку про наявність необхідної оборони з боку ОСОБА_7 , в його обґрунтування послався вибірково на окремі обставини вчинення кримінального правопорушення, не надавши при цьому вказаним обставинам відповідної оцінки, не співвставив їх з іншими доказами з точки зору їх взаємозв`язку.
Так, зокрема, суд першої інстанції не надав належної оцінки механізму нанесення ударів обвинуваченим потерпілому.
Описуючи фактичні обставини, районний суд встановив, що ОСОБА_7 правою рукою вихватив з рук ОСОБА_13 металевий предмет з загостреним кінцем і наніс ним ОСОБА_13 один удар в область грудної клітини зліва, а коли ОСОБА_13 розвернувся до нього спиною, наніс ще один удар в праву частину спини, в область ребер, в результаті чого настала смерть потерпілого.
При цьому суд, з посиланням на певні докази, поставився критично до пояснень обвинуваченого щодо спричинення ОСОБА_13 лише одного удару в область грудної клітини та заперечення нанесення другого удару в область спини потерпілого, але не спростував показів обвинуваченого щодо механізму нанесення першого удару, який є відмінним від встановленого судом і визнаного доведеним та такі пояснення ОСОБА_7 не оцінив у контексті дій останнього у стані необхідної оборони.
Так, з приводу обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, останній пояснював про спричинення ОСОБА_13 одного удару в область грудної клітини шляхом взяття руки потерпілого, в якій і перебувала швайка.
За поясненнями свідка ОСОБА_14 ОСОБА_7 , звернувшись до нього з погрозами задля надання йому допомоги у приховуванні трупа ОСОБА_13 , щодо обставин рани на власній руці пояснив її походження саме домашніми справами, а матеріали справи не містять інших об`єктивних даних на спростування таких показів свідка, відомості щодо звернення ОСОБА_7 до медичної установи з приводу отримання тілесного ушкодження відсутні.
Місцевий суд не приділив належної уваги і обставинам спричинення другого удару ОСОБА_13 , його механізму нанесення та локалізації, залишилася не з`ясованою обставина чи становив потерпілий у даний момент загрозу по відношенню до ОСОБА_7 та взагалі наскільки інтенсивним було посягання з боку потерпілого.
Крім того, районний суд не надав оцінки тим обставинам, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 прибрав сліди злочину та спалив труп, а отже посткримінальна поведінка обвинуваченого судом взагалі не проаналізована.
Вище наведені обставини не отримали дослідження у їх сукупності у контексті характеру небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 , обставинам, що могли вплинути на реальне співвідношення сил потерпілого та обвинуваченого, їх фізичні дані (вік, стан здоров`я), раптовості нападу, неготовності до його відбиття та іншим факторам.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин, вивчивши матеріали провадження, дійшов висновку, що суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, не встановив конкретні обставини справи та допустив протиріччя, не проаналізував та не надав відповідної юридичної оцінки наявності чи відсутності акту суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_13 та акту захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановив їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
За наведених обставин, за відсутності клопотань щодо повторного дослідження доказів, виключні підстави для яких передбачені ч.3 ст. 404 КПК України, колегія суддів, приймаючи до уваги усталену практику Верховного Суду, принцип змагальності та задля забезпечення визначеної ст. 23 КПК України засади кримінального провадження у вигляді безпосередності дослідження доказів та дотримання вимог ч.4 ст. 95 КПК України, позбавлена можливості винесення остаточного рішення по справі.

Приймаючи до уваги встановлені факти невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України, ч.6 ст. 9 КПК України, оскаржуваний вирок, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Усувати зазначені недоліки суд апеляційної інстанції, за вказаних обставин, не вправі.

Під час повторного розгляду місцевому суду необхідно ретельно дослідити надані докази в контексті висунутого обвинувачення, свої висновки щодо оцінки доказів викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а відтак прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4