ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/638/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1044/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації
транспорту особами, які керують транспортними засобами
ВИРОК
12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
представника потерпілої - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2018 року у відношенні ОСОБА_7 ,-
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортним засобом.
Згідно вироку 18 листопада 2016 року приблизно о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_7 знаходячись в салоні автомобіля "ГАЗ-3302-415", державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_10 , який стояв на під`їзній дорозі біля 1-го під`їзду будинку № 45 по вул. Шариковій м. Харкова, перед початком руху заднім ходом не переконався в безпеці, а також з метою забезпечення безпеки при русі заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, в результаті чого рухаючись заднім ходом в напрямку 5-го під`їзду вищевказаного будинку скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка в цей час також рухалась по під`їзній дорозі, від 3-го під`їзду вказаного будинку в напрямку 5-го під`їзду, спричинивши останній тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1453-А/15 від 30.12.2016 року ОСОБА_11 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді переламу кісток тазу, що відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 виразилося в тому, що він перед початком руху заднім ходом на автомобілі "ГАЗ-3302-415" державний номерний знак НОМЕР_1 не впевнився в безпеці, а також не звернувся за допомогою до інших осіб в результаті чого рухаючись заднім ходом скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , спричинивши їй середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.
Дії водія ОСОБА_7 згідно висновку автотехнічної експертизи №29/17 від 18.01.2017 року перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками що наступили.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік.
При цьому зазначає, що мінімальне покарання у виді штрафу, визначене санкцією ч.1 ст. 286 КК України становить 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а останні законодавчі зміни у цій статті відбулись у 2008 році та мінімальне покарання у виді штрафу було посилено з 100 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої - ОСОБА_9 які підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині неправильного призначення основного покарання та заперечували проти призначення додаткового покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_7 призначено покарання
у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортним засобом.
В той же час санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
При цьому положення ст. 69 КК України судом першої інстанції не застосовувались
З наведених підстав, вирок суду першої інстанції, відповідно до ст.ст. 413, 420 КК України, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Відповідно до вимог ст.65 КК України в кожному конкретному випадку призначене судом покарання повинно бути достатнім для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує характер та ступень тяжкості вчиненого ним злочину з необережності, який є злочином невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного, визнання вини та його послідуючу поведінку у добровільному частковому відшкодуванні шкоди потерпілій, данні про особу обвинуваченого, який працював на час ухвалення вироку, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, та факт наявності у дружини обвинуваченого інвалідності 3-ї групи.
Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та сприяння у розкриттю злочину.
В той же час, колегією суддів не встановлено підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Таким чином враховуючи конкретні обставини справи, данні про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, тяжкість кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч.1ст. 286 КК.
Вирішуючи питання щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, як це вимагає автор апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має водійський стаж з 1998 року, раніше не скоював дорожньо-транспортні пригоди.
Крім того обвинувачений працює на належному його дружині ОСОБА_10 автомобілі, з чого отримує додатковий дохід і позбавлення його права керування транспортними засобами, призведе до негативних наслідків, в частині отримання доходу.
Крім того, колегія суддів враховує думку представника потерпілої щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Отже дані, встановлені судом першої інстанції підтверджені під час апеляційного розгляду свідчать про можливість не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом і такий висновок місцевого суду є обґрунтованим і належним чином мотивований.
За таких обставин вимога апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягає відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортним засобом.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий -

Судді -