КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000161 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року, яким
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Липняжка, Добровеличівського р-ну, Кіровоградської обл., громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин,
Цим вироком вирішено питання цивільного позову.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що перебуваючи31 березня 2018 року близько 01:15 год. в с. Морозівка, Баришівського району, Київської області по вул. Садовій неподалік кафе-бару «Наталі», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , жителю с. Морозівка.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 фізичної шкоди здоров`ю, ОСОБА_6 рукою, зжатою в кулак, умисно наніс удар по обличчю потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №23 від 27 квітня 2018 року, у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носа, рана у ділянці переднісся, які характерні для дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Цим же вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_8 : стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 656,51 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Не оспорюючи висновок суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій, обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , та стягнути з ОСОБА_12 280 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що в судовому засіданні було досліджено та підтверджено доказами матеріальні витрати на лікування потерпілого в сумі 280 грн., оскільки потерпілим зазначені ліки, які йому не призначались. Окрім того, вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 10000 грн., оскільки суд неналежним чином врахував його (Назарова) та потерпілого сімейний і матеріальний стан, а також, виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних потерпілому душевних страждань і переживань, вимушених змін у житті потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього емоційного стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вважає, що цивільний позов в цій частині підлягає до задоволення частково, а саме в розмірі 1000 грн.
Також обвинувачений посилається на те, що у вироку суд невірно відобразив позицію захисника, яка в судовому засіданні вказала на ту обставину, що потерпілий звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, повинен був сплатити судовий збір, передбачений ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а відтак, в частині стягнення моральної шкоди позов не підлягає до розгляду, а стягненню підлягає виключно матеріальна шкода в розмірі 280 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, потерпілого та його представника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши за клопотанням сторони захисту повторно докази, які стосуються позовних вимог, та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не заперечуються.

Також в апеляційній скарзі не заперечується висновок суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

За таких обставин вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність прийнятого судом рішення в частині цивільного позову, на переконання колегії суддів, вони є непереконливими.

Вироком суду цивільний позов ОСОБА_8 задоволено: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 656,51 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так судом безспірно встановлено і не заперечуються як в апеляційній скарзі обвинуваченого, так і під час апеляційного розгляду жодним з учасників, що внаслідок нанесення ОСОБА_6 удару кулаком в обличчя ОСОБА_8 , останньому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, рани у ділянці перенісся.

Згідно з ксерокопією амбулаторної картки хворого ОСОБА_8 останньому лікарем було призначено ліки: «Рінозолін», «Хьюмер», «Німесил», «Едем», «Мовіназа» (ас. 100).

При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_13 вказав про те, що йому на окремому аркуші лікарем були написані ліки. Він з цим аркушем підійшов в аптеку, де придбав ліки, які зазначені на аркуші. Чи співпадали ліки з тим, що написано в картці, йому невідомо. Супутніми хворобами він на той час не хворів.

Можливість зазначених обставин в суді апеляційної інстанції не заперечував і сам обвинувачений.

Відповідно до чеку № 203337 від 31 березня 2018 року на лікування ОСОБА_8 були придбані ліки: «Аква спрей плюс», «Фармазолін», «Німесил», «Мовиназа», «Едем», «Біле вугілля», краплі «Атма», «Афлубін», та витрачені кошти в сумі 656, 81 грн.( ас.43).

Враховуючи, що всі ліки потерпілим придбані одним чеком безпосередньо після заподіяння йому обвинуваченим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та звернення у зв`язку з цим за медичною допомогою, а також дію цих ліків, на переконання колегії суддів, суд першої інтонації дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені потерпілим вимоги про відшкодування витрат на лікування знайшли своє підтвердження на суму 656, 81 гривень, а тому стягнув зазначену суму на користь потерпілого з обвинуваченого.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого, то колегія суддів погоджується також з висновком суду про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого заподіяної моральної шкоди.

Так, згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і душевних страждань (враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інших обставин).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпілий зазначив про те, що він після вчинення ОСОБА_6 злочину щодо нього переніс сильні душевні страждання та хвилювання, психологічний стрес, що негативно відобразилося на стані його здоров`я. Окрім того, внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 були істотно порушені його нормальні життєві зв`язки.

В суді апеляційної інстанції потерпілий підтвердив вказані обставини, а також зазначив про те, що протягом тижня він не ходив на роботу, не міг вести звичайний спосіб життя, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями відчував незручності.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, належним чином мотивувавши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, врахувавши принципи законності, виваженості та справедливості, обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілому 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині обов`язку потерпілого при подачі позовної заяви про стягнення моральної шкоди сплатити судовий збір, то вони є безпідставними.

Відповідно до висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа № 462/5779/15-к, провадження № 51-8147 км 18), згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Разом із тим, відповідно до п. 6 цієї ж частини статті передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної чи моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом. Тобто, суд касаційної інстанції вже зробив висновок про те, що цивільні позивачі у кримінальному провадженні звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Ця практика повністю узгоджується з рішенням об`єднаної палати від 23 січня 2019 року, винесеним у справі № 187/291/17, де зазначено, що главою 8 КПК України врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні, яке суд вирішує під час постановлення вироку. Згідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним процесуальні витрати. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а саме: витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів. Судовий збір до вказаних витрат не належить. За таких обставин об`єднана палата дійшла висновку, що стягнення судового збору із засудженого, який несе цивільну відповідальність, не допускається.
Отже, з урахуванням наведеної позиції, слід зазначити, що стягнення з цивільного позивача судового збору за подання цивільного позову, який потім не буде стягнуто на його користь з засудженого, суперечить закріпленим у ст.ст. 7, 9 КПК України засадам законності, не відповідає приписам ст. 128 цього Кодексу та істотно порушує права потерпілого у кримінальному провадженні.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а тому апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Баришівського районного суду Київської області від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3