Справа №589/1863/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/258/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 з доповненнями, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в яких:

- захисник ОСОБА_7 просив вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2018 року відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У подальшому, доповнивши свої вимоги, просив вирок суду скасувати, провадження по справі закрити;

- прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи законність оскаржуваного вироку в частині доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просив скасувати судове рішення відносно ОСОБА_8 , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого і ухвалити новий вирок, згідно з яким за ч. 1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 4 місяців арешту, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також просив дослідити дані, що характеризують особу ОСОБА_8 вимогу про судимість, характеристику, довідку з місця проживання, медичні довідки, тощо.

Даним вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 4 місяці;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин;

На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту у залі суду.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з 05.11.2018 року, зараховано у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 10 лютого 2016 року до 21 квітня 2017 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 2019 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 948 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 1136 грн. 28 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_7 посилався на незаконність на необґрунтованість оскаржуваного вироку, який було винесено судом з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказав на те, що виходячи з положень ч. 1 ст. 10 Конституції України та КПК України, процесуальні документи мають складатись саме державною мовою. У той же час, у порушення принципу змагальності сторін, огляд місця події неможливо прочитати, оскільки складений іноземною (недержаною) мовою. Крім цього, майже всі експертизи, а саме : за №№46, 71, 77, 31, 243, 244, 239, 240 також неможливо прочитати, так як всупереч чинного законодавства складені іноземною мовою та відсутній переклад, що в свою чергу є грубим порушенням норм кримінального процесуального права, та як наслідок призвело до порушення права на захист.

На переконання захисника, мало місце неповнота судового слідства, оскільки судом не було допитано свідка ОСОБА_12 , який міг прояснити ситуацію щодо підозри в крадіжці, з невідомих причин свідок в судове засідання свідок не з`явився, обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях свідків.

Зазначив, про невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, з тих підстав, що судом не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що мобільний телефон Нокіа, перебував у ОСОБА_8 ще до подій, які відбувались в квартирі ОСОБА_14 , а також не вивчалось питання наявності слідів рук «іншої невстановленої особи» відповідно до висновку експерта №147 від 24.02.2016 року, вказані обставини вказують на те, що потерпіла ОСОБА_11 надавала неправдиві покази.

Також, просив звернути увагу на те, що в оскаржуваному вироку не встановлено та не описано суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 діяння, а саме умисел на спричинення шкоди здоров`ю потерпілому. Судом не взято до уваги, що між потерпілим та обвинуваченим були дружні стосунки, знали один одного протягом багатьох років, потерпілий сам продав обвинуваченому телефон, незадовго до описаних подій, ОСОБА_8 , на відміну від потерпілого, працював та гостро не потребував грошових коштів.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вказував на недопустимість зібраних досудовим слідством доказів, так як вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Прокурор у кримінальному провадженні, у доводах апеляційної скарги вказував, що ОСОБА_8 , крім злочинів за які він засуджений Глухівським міськрайонний судом Сумської області 05.11.2018 року, раніше вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України та в м. Києві перебував в розшуку, тобто умисно переховувався від органів досудового слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Судом першої інстанції, при призначенні покарання не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, не покаявся у вчиненому, вибачення у потерпілих не просив, заподіяну шкоду ніяким чином не відшкодував, намагався тиснути на потерпілих та свідків, щоб вони не з`являлись в судові засідання або надавали неправдиві покази, тим самим затягував судовий розгляд.

Всупереч вказаним обставинам, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 майже мінімальне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 , 18.01.2016 року близько 14:00 год. знаходячись на кухні кв. АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_10 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, забрав з холодильника, що розміщений у вказаній кухні, револьвер марки «Ekol» модель «Viper 2,5», калібр 4 мм., вартістю 2019 грн., належного ОСОБА_10 . З викраденим майном покинув місце скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 09.02.2016 року у вечірній час ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , шляхом вибиття вхідних дверей, зайшов до кв. АДРЕСА_4 , де на дивані в кімнаті знаходилась ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , які проживали разом у цивільному шлюбі. Увірвавшись до квартири ОСОБА_8 , одразу ж підійшов до ОСОБА_15 та наказав останньому підвестись з дивану. Коли ОСОБА_15 почав підводитись з дивану, то ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, завдав одного удару кулаком руки в область тулубу справа ОСОБА_15 . У цей час ОСОБА_11 почала словесно заступатися за свого співмешканця, однак ОСОБА_8 не реагуючи на слова останньої, з метою подолання її опору завдав ОСОБА_11 одного удару кулаком в область обличчя зліва, від якого вона впала на підлогу. ОСОБА_8 не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої протиправні дії, в той час, коли ОСОБА_15 лежав на дивані на правому боці, став ногами на диван, після чого наніс ОСОБА_15 чисельні удари кулаками рук в область ребер зліва, чисельні удари ногами в область живота, а також завдав одного удару ногою в область лівої частини обличчя. В той час, коли ОСОБА_8 завдавав ударів ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , після завданого їй удару, підвелась з підлоги та почала бігти в бік вхідних дверей квартири, щоб покликати кого-небудь на допомогу. ОСОБА_8 побачивши, що ОСОБА_11 хоче вибігти з квартири, наздогнав її в коридорі квартири, схопив за волосся та тримаючи таким чином, вдарив її головою і обличчям об стіну коридору. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 пішов на кухню квартири, де взяв побутовий ніж з довжиною леза близько 7-8 см., повернувся в кімнату до ОСОБА_15 , який продовжував лежати на дивані та вказаним ножем завдав останньому чотири удари в область лівого плеча та лівого стегна. Після завдання вищевказаних ударів ОСОБА_8 взяв з тумбочки пластиковий вазон, яким завдав удару ОСОБА_15 по голові.

Крім того, ОСОБА_8 помітив на кухні газову колонку, у зв`язку з чим у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Не виявивши в квартирі інших цінних речей, з метою заволодіння теплообмінником газової колонки ОСОБА_8 , взявши ОСОБА_15 за одяг, потіг його на кухню, щоб той допоміг зняти колонку зі стіни. Знаходячись на кухні, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_15 зняти колонку зі стіни, але останній відмовився, після чого ОСОБА_8 дерев`яною товкачкою наніс ОСОБА_15 чотири удари в область тім`яної частини голови.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, розуміючи, що ОСОБА_15 перебуває у безпорадному стані внаслідок його незаконних дій, а ОСОБА_11 боїться чинити йому опір, відкрито, розуміючи, що ОСОБА_15 та ОСОБА_11 бачать його протиправні дії, за допомогою підручних засобів зняв колонку зі стіни з якої вийняв теплообмінник газової колонки «ВПГ 18-1», що належала ОСОБА_11 , вартістю 600 грн. та виніс його до коридору квартири.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна з квартири, ОСОБА_8 зайшов до кімнати та в присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , діючи повторно заволодів майном ОСОБА_11 , а саме: б/в мобільним телефоном марки «Нокіа 1208», вартістю згідно висновку експерта 173 грн, в якому знаходилась сім-карта оператору стільникового зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн.; б/в телевізором марки «Сатурн ST 15 F1/Tv 14», вартістю 250 грн., що знаходився на тумбочці в квартирі; покривало, яке матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

Після вказаних дій, ОСОБА_8 з викраденим майном покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 948 грн.

Згідно висновків судово-медичного експерта, у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, на носі, в лівій вилицевій області, на верхній губі зліва, в лобній області справа з садном на його фоні з крововиливом в склері лівого ока, дрібноточкові крововиливи в правій тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_15 відповідно до висновку судово-медичної експертизи спричинені наступні тілесні ушкодження:

- синець в лобній області зліва, крововилив в лобній області зліва і лобно-скроневій області зліва, синці на повіках обох очей, синець на лівій щоці, садно в лівій вилицевій області, садна у основи лівої вушної раковини., синці на внутрішній поверхні лівого передпліччя, синці на передньо-зовнішній поверхні лівої кисті та зап`ястя з подряпинами на їх фоні;

-рани лівого плеча, лівої сідничної області, лівого стегна;

-тупа травма грудної клітини, переломи 5,6,7,9 ребер зліва по передній підмязовій лінії, крововилив в м`які тканини грудної клітини в місця проекції перелому ребер;

-тупа травма живота, розрив селезінки с внутрішньою кровотечою в черевну порожнину, що кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя і має прямий причинний зв`язок з настанням смерті;

- малокрів`я внутрішніх органів.

Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок гострого малокрів`я внутрішніх органів в результаті внутрішньої кровотечі, внаслідок тупої травми живота з розривом селезінки.

Під час нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ОСОБА_8 не бажаючи настання його смерті, умисно наносячи останньому чисельні удари в різні частини тіла, в тому числі в місця розташування життєво-важливих органів людини, усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння - посягання на здоров`я іншої людини, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання тяжких тілесних ушкоджень і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

У ході підготовки матеріалів кримінального провадження до апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вживав заходів щодо належного повідомлення та забезпечення участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 в розгляді апеляційних скарг захисника та прокурора шляхом надсилання на адресу їх місця проживання поштового повідомлення про виклик до суду. Проте дані поштові відправлення були повернуті до суду за закінченням встановленого строку зберігання (т. 3, а.с. 183-188).

У зв`язку з тим, що потерпілі у судове засідання не з`явились, а відомості про їх належне сповіщення відсутні, апеляційний суд звернувся до начальника Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області посприяти у належному повідомлені потерпілих. З наданих відділом поліції матеріалів слідує, що потерпіла ОСОБА_16 співробітником поліції була повідомлена про дату та місце розгляду справи та про необхідність з`явитись в зазначений час до апеляційного суду, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за місцем свого проживання були відсутніми.

Враховуючи дату вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 злочинів 16.01.2016 року та 09.02.2016 року, дату надходження матеріалів даного кримінального провадження до Сумського апеляційного суду 18.12.2018 року, положення ч. 1 ст. 28 КПК України, яка зобов`язує прийняття рішень в розумні строки, дотримуючись ч.5 ст. 28 КПК України відповідно до якої кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите, зважаючи на поведінку потерпілих, які будучи обізнаними про наявність кримінального провадження, не цікавляться ходом його судового розгляду, керуючись ч.5 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційних скарг захисника і прокурора на вирок відносно ОСОБА_8 у відсутність потерпілих, які апеляційний скарг не подавали.

Тому заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу подану прокурором у кримінальному провадженні, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, призначивши остаточне покарання за сукупності злочинів у вигляді 10 років позбавлення волі, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в таємному викраденні чужого майна, у відкритому викраденні чужого майна, кваліфікуючого ознакою є вчинення повторно, умисному тяжкому тілесному ушкодженні, яке спричинило смерть потерпілого та легкому тілесному ушкодженні, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав повністю та пояснив, що 09 лютого 2016 року у ввечері він знаходився в квартирі ОСОБА_17 , де його знайомі вживали спиртні напої, до квартири також зайшов ОСОБА_15 , якого він знав раніше. В ході спілкування ОСОБА_15 запропонував придбати у нього мобільний телефон марки «Нокіа» за 100 грн., на що він погодився та віддав ОСОБА_15 50 грн., а іншу частину грошей пообіцяв занести пізніше. Через деякий час він пішов додому, де в ході вечері порізав собі палець руки. В подальшому перев`язавши бинтом поранену руку, взяв у матері 50 грн. та пішов до квартири ОСОБА_15 , щоб віддати гроші за телефон. Прийшовши біля 20:00 год. до квартири він постукав у двері і йому відкрив двері ОСОБА_15 та запросив до коридору. Зайшовши до квартири він побачив розкидані речі, його покликала до кімнати ОСОБА_11 , зайшовши до кімнати, помітив, що на дивані розкидана земля, яку він згріб з покривала та присів на диван. ОСОБА_11 одразу ж почала вимагати у нього повернути телефон, який продав йому ОСОБА_15 .. Він відмовився, пояснивши, що заплатив за нього 50 грн. і якщо йому повернуть гроші то він поверне телефон. ОСОБА_11 почала кричати на ОСОБА_15 , що він продав телефон та взяла дерев`яну товкачку і вдарила його двічі по голові. Він одразу ж вихватив у ОСОБА_11 товкачку і попросив її заспокоїтись. Коли вихвачував товкачку у нього розв`язався бинт на руці і з рани пішла кров, тому він попросив ОСОБА_15 допомогти перев`язати рану. ОСОБА_11 дала бинта та перекись, а ОСОБА_15 допомагав перев`язати рану, але нічого не виходило і ОСОБА_11 сама перев`язала йому рану. Рану перев`язували на кухні, де він помітив, що знята газова колонка, а її частина знаходиться біля стола, він пораненим пальцем підняв цю частину та запитав, що ОСОБА_15 вже продав і колонку. У подальшому домовились, що ОСОБА_11 поверне йому 50 грн, а він віддасть їй телефон. При цьому пояснив, що ОСОБА_11 брала мобільний телефон і дзвонила на гарячу лінію «Приватбанку», щоб дізнатись чи не має коштів на її картках, але грошей не було. Забравши телефон пішов додому. Жодних неприязних відносин у нього з померлим чи з ОСОБА_11 не було, чому вона на нього наговорює не знає, але думає що вбив ОСОБА_15 . Селєнко, який вже помер та являвся коханцем ОСОБА_11 . На наступний день, біля 11 години ранку його затримали працівники поліції та звинуватили у вчиненні вказаних злочинів.

Стосовно крадіжки пістолету з квартири ОСОБА_10 пояснив, що вказаний пістолет йому віддав племінник Оружила, ОСОБА_18 за борг в сумі 600 грн. Пояснив, що він працював таксистом і ОСОБА_18 часто користувався його послугами та мав борг в сумі 600 грн., який не віддавав. Так, на початку січня 2016 року він дізнався, що ОСОБА_18 проживає у свого дядька ОСОБА_10 , а тому він пішов до нього, щоб забрати борг. Вдень він зайшов до квартири ОСОБА_10 , який з сусідом вживав спирте, а ОСОБА_18 спав в кімнаті, розбудивши його, почав вимагати повернути йому гроші, на що той погодився. Одягнувшись, вони пішли до банку де ОСОБА_18 , переоформивши картку виявив, що грошей не має, оскільки не прийшла стипендія, але запропонував знову піти до дядька можливо він, щось придумає. Тоді вони повернулись до квартири де ОСОБА_10 дав 200 грн., сказавши ОСОБА_18 , щоб він їх розміняв та сто гривень віддав за борг. Вони знову вийшли на вулицю де ОСОБА_18 в магазині розміняв 200 грн., віддавши 100 гривень, а також з кишені витягнув пневматичний пістолет та віддав в якості застави, мотивуючи, що на наступний день поверне залишок боргу. Він повідомив ОСОБА_18 , що у випалку не повернення боргу, то даний пістолет він закладе в ломбард, на що він погодився. Потім вони знову зайшли до квартири ОСОБА_10 де віддали йому 100 грн., почали спілкуватись та пити каву, в цей час зайшов син ОСОБА_10 . ОСОБА_19 з дружиною. ОСОБА_20 вийшов з квартири пояснивши, що пішов за спиртним, а він залишився на кухні з ОСОБА_19 і його дружиною. В цей час йому подзвонила на мобільний знайома, він почав спілкуватись по телефону, а ОСОБА_19 з дружиною вийшли з кухні, щоб йому не заважати спілкуватись та пішли до кімнати де сидів ОСОБА_18 та дивився телевізор. Хвилини через дві він вийшов з кухні та попрощавшись пішов додому. На наступний день, ОСОБА_21 йому не повернув залишок боргу, тому він зранку здав даний пістолет в ломбард.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого та розцінив не визнання винуватості, як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються ретельно дослідженими судом доказами, які не викликають сумніву у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Зокрема, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що 09 лютого 2016 року вона перебувала разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_15 в квартирі по АДРЕСА_5 та дивились телевізор лежачі на дивані. Близько 18 години вечора вона почула, як вибились двері та до квартири зайшов ОСОБА_8 , який одразу ж підбіг до ОСОБА_15 та наказав йому підніматись із дивану. ОСОБА_15 піднявся з дивану, а ОСОБА_8 одразу ж наніс йому удар рукою по тулубу, від чого ОСОБА_15 впав на диван, та обвинувачений продовжив наносити удари руками по тілу ОСОБА_15 . Вона спробувала заступитись, але ОСОБА_8 розвернувшись вдарив її рукою по обличчю, внаслідок чого вона відлетіла до балкону та з носа пішла кров. В цей час, ОСОБА_8 заскочивши на диван почав бити ОСОБА_15 ногами та руками по ребрам та животу та ногою по обличчю. Зрозумівши, що потрібно кликати на допомогу, побігла до дверей, але ОСОБА_8 наздогнав її в коридорі та потягнувши за волосся вдарив по обличчю та головою об стіну, від чого вона впала на підлогу. Переступивши через неї ОСОБА_8 знову підійшов до ОСОБА_15 . Вона ж піднявшись зайшла в кімнату та сіла на диван, намагаючись зупинити кров, ОСОБА_15 також сів на диван, а ОСОБА_8 пішов на кухню і вона почула, як останній намагається зняти газову колонку з кухні, але нічого не вийшло. Повернувся з ножем, який він взяв на столі з кухні, вдаривши ОСОБА_15 ногою від чого той знову впав на диван, ОСОБА_8 ножем почав вдаряти ОСОБА_15 по плечу та в ногу. Потім взяв горщик з квіткою, який стояв на тумбочці та вдарив ним по голові ОСОБА_15 від чого горщик розбився вщент. У подальшому ОСОБА_8 наказав ОСОБА_15 піднятися та піти на кухню і зняти газову колонку, на що той відмовлявся, але ОСОБА_8 взявши за светр, потягнув його на кухню. На кухні він знову наказав ОСОБА_15 зняти газову колону, але він відмовлявся, казав, що не має ключів. Тоді ОСОБА_8 взяв дерев`яну товкачку та наніс нею біля чотирьох ударів по голові, після чого ОСОБА_15 почав відкручувати колонку, а ОСОБА_8 намагаючись зірвати металеву частину колонку порізав собі пальці на руці. В подальшому ОСОБА_8 витягнувши мідну частину з газової колонки виніс її в коридор, повернувшись до кімнати взяв телевізор та виніс його в коридор, при цьому з серванту забрав її мобільний телефон та поклав його в кишеню. Вона попросила повернути телефон, але ОСОБА_8 пригрозив її, щоб «вона закрила рота» та не звертались до поліції, пригрозивши порізати їх всіх. При цьому повідомила, що коли були на кухні ОСОБА_8 подзвонив своєму знайомому ОСОБА_22 та попросив його підійти до під`їзду будинку. У подальшому ОСОБА_8 наказав ОСОБА_15 одягнутися та допомогти винести майно з квартири, боячись за своє життя поетрпілий погодився, а ОСОБА_8 взявши покривало загорнув в його телевізор та поніс частину газової колонки надвір, а ОСОБА_15 виніс телевізор з покривалом та дійшовши до другого поверху повернувся, віддавши телевізор ОСОБА_8 .

ОСОБА_15 дуже погано себе почував, скаржився на біль, проте швидку викликати категорично відмовився, так як боявся ОСОБА_8 . Через деякий час до них зайшов знайомий за прізвиськом « ОСОБА_23 », якого вони попросили переночувати з ними боячись, що повернеться ОСОБА_8 , на що останній погодився. Вони лягли спати, а близько 03:00 год. ночі вона почула, як ОСОБА_15 сильно хрипить, а потім помер, вони викликали поліцію. Вказала також на те, що жодних неприязних відносин з ОСОБА_8 у неї не було, знала його, але стосунків не підтримували, чому ОСОБА_8 почав бити ОСОБА_15 не знає, але він розповів, що вдень коли був у їх знайомого ОСОБА_17 у нього з ОСОБА_8 виник конфлікт начебто із за грошей, але деталей вона не знає. Також пояснила, що ОСОБА_15 повернувся вдень додому цілий та неушкоджений, жодних тілесних ушкоджень на ньому не було.

Потерпілий ОСОБА_10 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що в січні 2016 року, до нього в квартиру прийшов ОСОБА_8 та почав вимагати від його племінника ОСОБА_18 , який на той час проживав з ним, повернути гроші. Почав в грубій формі вимагати повернути гроші, дав ляпасу його племіннику, від чого останній злякавшись закрився в кімнаті. Вони почали розмовляти, зайшли на кухню, він пообіцяв ОСОБА_8 повернути гроші, заспокоював його. У цей час до них зайшов його син ОСОБА_24 з невісткою. Він же, залишивши їх в квартирі, пішов до сусідки позичити гроші, щоб віддати ОСОБА_8 , а коли повернувся виявилось, що ОСОБА_25 пішов. Через деякий час, він помітив, що зник пневматичний пістолет, який лежав на холодильнику в кухні. Зі слів сина та невістки йому стало відомо, що коли він вийшов до сусідки, ОСОБА_8 просив їх вийти з кухні бо йому необхідно було комусь подзвонити і він в кухні залишався сам. Подзвонив ОСОБА_8 на мобільний, але взяв трубку його знайомий та повідомив, що ОСОБА_8 забрали до поліції, але пояснив, що ОСОБА_8 пропонував йому придбати пістолет. Також додав, що коли він лежав у лікарні та лікувався до нього приходив ОСОБА_8 та обіцяв повернути гроші за пістолет, просив його не приходити на суд.

Допитаний в суді першої свідок ОСОБА_17 пояснив, що в лютому 2016 року, вдень він разом з друзями у себе вдома вживали спиртні напої, також був присутній ОСОБА_15 . Він ліг спати, а коли прокинувся то йому повідомили, що також приходив ОСОБА_8 . ОСОБА_15 пішов додому ближче до вечора, жодних тілесних ушкоджень у нього не було і ніхто його не бив. На наступний день, близько 03 години ночі, до нього прийшла співмешканка ОСОБА_26 , вона була в схвильованому стані, розгублена повідомила, що ОСОБА_15 більше немає, його побив ОСОБА_8 і він помер.

Свідок ОСОБА_27 підтвердив що , ОСОБА_8 показував мобільний телефон кнопковий марки «Нокіа» який, як він пояснив, придбав у ОСОБА_15 .

Свідка ОСОБА_24 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив суду, що в січні 2016 року йому на мобільний подзвонив його двоюрідний брат ОСОБА_18 , який в той час проживав в квартирі з його батьком ОСОБА_10 , та попросив прийти та захистити його від ОСОБА_8 , який прийшов та вимагає у нього гроші. Через декілька хвилин, він разом з дружиною прийшли до квартири батька, оскільки проживають неподалік. У кухні квартири знаходились батько, ОСОБА_8 , а в кімнаті його двоюрідний брат ОСОБА_21 . Він з дружиною зайшли на кухню, батько сказавши, що піде до сусідки позичити гроші, вийшов з квартири. В цей час, ОСОБА_8 попросив їх вийти з кухні бо йому необхідно комусь подзвонити. Вони вийшли з кухні та пішли до кімнати до ОСОБА_21 , хвилин через 5 ОСОБА_8 вийшов з кухні та пішов з квартири, а ще через декілька хвилин прийшов батько. Вони повідомили йому, що ОСОБА_8 пішов, а самі забравши ОСОБА_21 також пішли додому. Хвилин через 30 подзвонив батько та повідомив, що у нього пропав пістолет, який лежав на кухні та спитав чи вони його не брали. Його дружина повідомила, що дійсно бачила на холодильнику пістолет, але вони його не брали, оскільки втрьох сиділи в кімнаті, і ніхто крім ОСОБА_8 його забрати не міг.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 надала покази аналогічні показам свого чоловіка ОСОБА_24 та додала, що ОСОБА_18 , двоюрідний брат її чоловіка, є сиротою без постійного місця проживання та близько року тому назад виїхав до міста Києва та зв`язку з ним не має. Пояснила, що коли вони зайшли до квартири ОСОБА_10 в кухні на холодильнику бачила револьвер, а коли вона з чоловіком та ОСОБА_18 вийшли з квартири, батько чоловіка дзвонив їм та питав чи не брали вона пістолет. Допускає, що вказаний пістолет міг забрати ОСОБА_8 , який сам залишався на кухні, а ОСОБА_21 на кухню не заходив і постійно був з ними.

Крім того, висновки суду об`єктивно підтверджуються і іншими, належним чином дослідженими судом першої інстанції доказами. Зокрема, щодо нанесення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_15 , легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та відкритого викрадення чужого майна :

-протоколом огляду місця події від 10.02.2016 року, в ході якого в період часу з 05 год. 04 хв. по 10 год. 15 хв. був проведений огляд квартири АДРЕСА_4 , де було виявлено труп ОСОБА_15 та вилучено сліди пальців рук з різних речей. Також вилучено слід від взуття, бинт з ватним тампоном зі слідами речовини бурого кольору та мікрочастинки з трупу ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 99-117);

-протоколом огляду трупу від 10.02.2016 року, в ході якого в період часу з 09 год. 13 хв. по 10 год. 35 хв. був проведений огляд трупу ОСОБА_15 та зафіксовані видимі тілесні ушкодження (т. 2, а.с. 153-161);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2016 року, що був проведений з участю потерпілої ОСОБА_11 , згідно якого остання надала покази та продемонструвала на місці обставини, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 їй та потерпілому ОСОБА_15 , а також заволодіння майном, її покази відповідають по змісту тим, що вона надала у судовому засіданні (т. 2, а.с. 118-128);

-висновоком експерта від 12.02.2016 року № 46, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, на носі, в лівій вилицевій області, на верхній губі зліва, в лобній області справа з садном на його фоні з крововиливом в склері лівого ока, дрібноточкові крововиливи в правій тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т. 2, а.с. 129);

-висновоком експерта від 21.03.2016 року № 71, відповідно до якого механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 продемонстрованих потерпілою при проведенні слідчого експерименту не протирічить механізму їх утворення при її освідуванні. Механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 продемонстрованих потерпілою ОСОБА_11 при проведенні слідчого експерименту не протирічить механізму їх утворення виявлених на трупі ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 130);

-висновоком експерта від 12.02.2016 року № 47, з якого слідує, що у ОСОБА_8 виявлені рани на поверхні долоні IV і V пальців правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та могли бути утворені від гострого предмету в строк 1-2 доби до моменту огляду ОСОБА_8 10.02.2016 року (т. 2, а.с. 131);

-висновоком експерта від 18.03.2016 року №31, згідно якого смерть ОСОБА_15 настала внаслідок гострого малокрів`я внутрішніх органів в результаті внутрішньої кровотечі, внаслідок тупої травми живота з розривом селезінки. Виявлені наступні тілесні ушкодження: синець в лобній області зліва, крововилив в лобній області зліва і лобно-скроневій області зліва, синці на повіках обох очей, синець на лівій щоці, садно в лівій вилицевій області, садна у основи лівої вушної раковини, синці на внутрішній поверхні лівого передпліччя, синці на передньо-зовнішній поверхні лівої кисті та зап`ястя з подряпинами на їх фоні; рани лівого плеча, лівої сідничної області, лівого стегна; тупа травма грудної клітини., переломи 5,6,7,9 ребер зліва по передній підмязовій лінії, крововилив в м`які тканини грудної клітини в місця проекції перелому ребер; тупа травма живота, розрив селезінки с внутрішньою кровотечою в черевну порожнину; малокрів`я внутрішніх органів. Травма живота з розривом селезінки кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя і має прямий причинний зв`язок з настанням смерті. Травма грудної клітини з множинними переломами ребер відносно живих осіб кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Рани відносно живих осіб кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Синці та садна відносно живих осіб несуть ознаки легких тілесних ушкоджень. Після спричинення тупої травми живота з пошкодженням селезінки і настанням смерті пройшов короткий період часу декілька годин (т. 2, а.с. 132-136);

-висновоком експерта від 14.03.2016 року № 243, відповідно до якого на рулоні марлевого бинта вилученого в кімнаті при огляді квартири АДРЕСА_4 , походження крові можливе від підозрюваного ОСОБА_8 . У цих слідах можлива домішка крові від потерпілого ОСОБА_15 . Слідів крові ОСОБА_11 не виявлено (т. 2, а.с. 138-140);

-висновоком експерта від 14.03.2016 року № 244, згідно якого на відрізку шпалер, вилучених зі стіни в коридорі при огляді квартири АДРЕСА_4 , походження крові можливе від потерпілої ОСОБА_11 в яких можлива домішка крові в тому числі підозрюваного ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 142-144);

-висновками експерта від 11.03.2016 року № 239, 240, якими встановлено, що на чоловічому джемпері та джинсах вилучених з трупу потерпілого ОСОБА_15 виявлені сліди крові, походження якої можливе від підозрюваного ОСОБА_8 . У кожному з цих слідів можлива домішка крові від потерпілого ОСОБА_15 (т. 2, а.с. 146-152);

-протоколом затримання ОСОБА_8 від 10.02.2016 року, в ході якого у останнього було виявлено та вилучено в тому числі мобільний телефон марки «Nokia 1208» (т. 2, а.с.162-163);

-протоколом огляду предмету, а саме мобільного телефону марки «Nokia 1208» від 15.02.2016 року, згідно якого 09.02.2016 року о 20 год. 00 хв. був здійснений дзвінок на номер 3700 та НОМЕР_1 , що згідно рапорту слідчого належить гарячій лінії «Приватбанку» та системі державного експортно-імпортного банку України (т. 2, а.с. 164-165);

-висновоком експерта від 24.02.2016 року № 167, відповідно до якого сліди пальців рук вилучених в ході огляду квартири АДРЕСА_4 , а саме з поверхні газової панелі залишеним вказівним пальцем лівої руки гр. ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 167-179);

-висновоком експерта від 22.02.2016 року № 776, яким встановлено, що вартість викраденого у ОСОБА_11 мобільного телефону марки «Нокіа 1208» могла складати 173 грн., вартість теплообміннику газової колонки «ВПГ 18-1» могла складати 600 грн. (т. 2, а.с. 238-241);

-довідкою комунального підприємства «Міський ринок м. Шостка» від 11.03.2016 року, згідно якого вартість б/в телевізора марки «Saturn ST F1 Tv14» могла становити 250 грн. (т. 2, а.с. 242);

-довідкою директору магазину магазину «Алло», згідно якої вартість сім-карти мобільного оператору «Київстар» станом на 09.02.2016 року становить 25 грн. (т. 2, а.с. 246).

Щодо викрадення викрадення ОСОБА_8 револьверу ОСОБА_10 :

-довідкою від 25.07.2013 року за технічним висновком спеціаліста № 5-264, згідно якого револьвер EKOL модель Viper № E2VP-1321956 до категорії вогнепальної зброї не відносить (т. 2, а.с. 220);

-копією договору №04416165 від 19.01.2016 року, згідно якого ОСОБА_8 здав в ломбард під заставу до 20.02.2016 револьвер EKOL за 650 грн. (т. 2, а.с. 221);

-висновок експерта від 08.02.2016 року № 499 згідно якого, ринкова вартість викраденого у ОСОБА_10 револьверу на момент скоєння злочину могла становити 2 019 грн. (т. 2, а.с. 234-236).

Крім того, відповідно до висновоку судово-психіатричного експерта № 101 від 21.03.2016 року, ОСОБА_8 на час вчинення злочинів будь-яким психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та на даний час будь-яким психічним захворюванням не страждає (т. 2, а.с. 243-245).

Крім того, як вбачається зі змісту вироку, всі доводи обвинуваченого про непричетність його до вчинення інкримінованих злочинів, і те що, не він заподіював шкоду здоров?ю потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , не забирав їх майно, а револьвер йому віддав ОСОБА_18 в якості застави за борг, були предметом детальної перевірки та аналізу.

Зокрема, колегія суддів поклала в основу вироку показання потерілої ОСОБА_11 яка як в суді першої інстанції, так і під час проведеного з нею слідчого експерименту від 23.02.2016 року, надавала логічні та послідовні покази з приводу обставин спричинення обвинуваченим їй та потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, а також відкритого викрадення належного їй майна. Надані потерпілою покази узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, а саме висновком експерта від 21.03.2016 року, яким встановлено, що продемонстрований потерпілою ОСОБА_11 механізм нанесення їй та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень не протирічить механізму їх утворення виявлених при освідуванні ОСОБА_11 та на трупі ОСОБА_15 , висновками експерта від 14.03.2016 року та від 11.03.2016 року, якими встановлено, що виявлені сліди крові на відрізках шпалери вилучених на відрізках шпалери, вилучених при огляді квартири АДРЕСА_4 належить потерпілій ОСОБА_11 в якій можлива домішка крові, в тому числі ОСОБА_8 , а виявлені сліди крові на чоловічому джемпері та джинсах, вилучених з трупа потерпілого ОСОБА_15 , належить ОСОБА_8 в яких можлива домішка крові від потерпілого. Потерпіла ОСОБА_11 не перебувала з обвинуваченим в неприязних стосунках та підстав його обмовляти вона не мала.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина ОСОБА_8 у скоєнні крадіжки належного ОСОБА_10 револьвера підтверджується показами потерпілого та свідків подружжя ОСОБА_28 . Зокрема, з показів потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_24 слідує, що коли ОСОБА_8 перебував в квартирі револьвер лежав на холодильнику в кухні, обвинувачений деякий час знаходився сам в кухні, а коли він пішов потерпілий виявив, що револьвер зник. Як потерпілий, так і подружжя ОСОБА_28 не перебували з обвинуваченим в неприязних стосунках, а тому підстав їм недовіряти колегія суддів не вбачає.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного висновку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні доведена повністю поза розумним сумнівом.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 про неповному судового розгляду, та невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, з тих підстав, що судом не було допитано свідка ОСОБА_12 , який міг прояснити ситуацію щодо підозри в крадіжці, однак з невідомих причин свідок в судове засідання не з`явився, і обвинувачення обгрунтоване лише на припущеннях свідків, і що судом не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що мобільний телефон Нокіа, перебував у ОСОБА_8 ще до подій, які відбувались в квартирі ОСОБА_14 , а також не вивчалось питання наявності слідів рук «іншої невстановленої особи» відповідно до висновку експерта №147 від 24.02.2016 року, і що вказані обставини вказують на те, що потерпіла ОСОБА_11 надавала неправдиві покази, то колегія апеляційного суду вважає такі твердження безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом вживались заходи щодо виклику свідка ОСОБА_18 в судові засідання, які призначались на 15.02.2018 року, 12.03.2018 року та 04.04.2018 року, шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду на останнє відоме місце його проживання АДРЕСА_6 , проте поштові відправлення були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання (т. 2, а.с. 199, 214, т.3, а.с. 15).

Свідок ОСОБА_24 повідомила, що свідок ОСОБА_18 є племінником потерпілого ОСОБА_10 та проживав разом з ним, проте близько року виїхав до м. Києва та зв`язок з ним відсутній.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною, яка заявила клопотання про його виклик.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції вживались заходи по належному сповіщенню свідка ОСОБА_18 , його місце перебування на час розгляду справи в суді першої інстанції не було відоме, а стороною захисту, якою заявлялося клопотання про його допит, не було забезпечено прибуття свідка до суду, стороною обвинувачення в свою чергу надані належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_8 крадіжки належного ОСОБА_10 револьверу, колегія суддів дійшла до висновку, що не проведення допиту свідка ОСОБА_18 не призвело до неповноти судового розгляду.

Твердження захисника про не вивчення судом питання «..наявності слідів іншої невстановленої особи..» колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції проведено розгляд даного кримінального провадження лише стосовно ОСОБА_8 , в межах висунутого йому обвинувачення, що узгоджується з положенням ч. 1 ст. 337 КПК України. Крім того, виявлення під час проведення огляду місця події сліди рук іншої невстановленої особи не спростовує правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , а також у відритому викраденні належного ОСОБА_11 майна.

Більш того, відповідно до висновку експерта №31 від 18.03.2016 року, після спричинення травми живота з розривом селезінки, яка має прямий причинний зв`язок з настанням смерті, та настанням смерті потерпілого пройшов короткий період часу, який вираховується декількома годинами. Тобто, потерпілому ОСОБА_15 травма, яка спричинила його смерть, була нанесена в саме в зазначений в обвинувальному акті період вечірній час 09.02.2016 року.

Також колегією суддів суду першої інстанції була надана оцінка показам свідка ОСОБА_27 щодо того, що ОСОБА_8 в квартирі ОСОБА_17 показував йому кнопковий телефон, який нібито ним було придбано в ОСОБА_15 , і ці покази жодним не спростовують надані потерпілою ОСОБА_11 пояснення щодо обставин відкритого викрадення ОСОБА_8 належного їй телефону і відсутні підстави вважати такі покази неправдивими, як про це зазначає захисник ОСОБА_7 .

Також колегія суддів не погоджується і з доводами захисника щодо не встановлення суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_8 діяння, а саме умислу на спричинення шкоди здоров`я, оскільки ці доводи спростовується самим змістом оскаржуваного вироку суду. Так, судом було встановлено та викладено у вироку, що під час нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ОСОБА_8 не бажаючи настання його смерті, умисно наносячи останньому чисельні удари в різні частини тіла, в тому числі в місця розташування життєво-важливих органів людини, усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння посягання на здоров`я іншої людини, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Характер відносин між потерпілим ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_8 , а саме наявність чи відсутність між ними неприязних стосунків, жодним чином не впливає на доведеність факту умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього.

Колегія суддів також детально перевірила і твердження захисника ОСОБА_7 щодо недопустимості певних доказів, які були надані стороною обвинувачення, зокрема висновків експерта та протокол огляду місця події, з тих підстав, що вони були складені не державною мовою, прочитати такі документи неможливо, і ці обставини захисник вважав такими, що грубо порушують право на захист. Перевіривши ці твердження колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно деякі надані стороною обвинувачення докази, а саме висновки експерта від 12.02.2016 року, 21.03.2016 року, 12.02.2016 року, 18.03.2016 року, 14.03.2016 року, 14.03.2016 року, 11.03.2016 року та від 11.03.2016 року, а також протокол огляду місця події від 10.02.2016 року складені російською мовою.

Разом з тим, як слідує з аудіозапису судового засідання від 23.01.2018 року, під час дослідження письмових доказів, в тому числі і вищезазначених висновків експертиз та протоколу огляду місця події, жодних клопотань чи зауважень від сторони захисту, а саме обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_29 не надходило. Під час оголошення прокурором змісту поданих ним доказів, ОСОБА_8 не повідомляв колегію суддів про те, що він не розуміє їх зміст, в зв`язку з їх складенням російською мовою і клопотань про необхідність перекладу документів не зявляв.

Крім того, як вбачається з аудіо запису всіх судових засідань у обвинуваченого не було складнощів у розумінні російської мови, а його захисником ОСОБА_29 взагалі надавались пояснення та ставились запитання учасникам кримінального провадження російською мовою.

Тому за таких обставин колегія суддів не вбачає грубого порушення права обвинуваченого на захист, як про це вказує захисник ОСОБА_7 .

З вищенаведених підстав колегія суддів вважає недоречним посиланнями захисника, в даному випадку, на рішення ЄСПЛ у справі «Візгірда проти Словенії».Оскільки в цьому рішенні було встановлено, що громадянину Литви було призначено російськомовного перекладача, однак держава не переконалася, наскільки добре обвинувачений знає російську мову. ЄСПЛ встановив, що права заявника на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6 Конвенції були порушені, оскільки він не розумів мови провадження та наданого йому перекладу. В нашому ж випадку, як вже зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_8 повністю розумів мову провадження, брав активну участь в ході судового розгляду, та дослідженні доказів, користувався послугами захисника, послуг перекладача не потребував і немає жодних підстав вважати, що суд першої інстанції, за таких обставин, був несправедливим .

Що стосується визнання недопустимими таких доказів, то колегія суддів не вбачає для цього підстав виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Враховуючи те, що викладені в протоколі огляду місця події відомості є достовірними, протокол складений з дотриманням вимог КПК України уповноваженою на те особою, а призначені в рамках даного кримінального провадження експертизи були проведені з дотриманням вимог чинного законодавства, експертами надані обґрунтовані відповіді на поставлені слідчим питання, дані докази узгоджуються з іншими матеріалами справи, тому колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимим.

Крім цього, в ході апеляційного перегляду, прокуратурою Сумської області був забезпечений переклад вищезазначених документів на українську мову, а протокол місця події надруковано, для забезпечення учасників кримінального провадження, при їх бажанні, повторно ознайомитись з такими документами.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів не встановила жодних обставин, які б свідчили про обмеження за мовними ознаками обвинуваченого ОСОБА_8 у його процесуальних правах чи про несправедливість судового розгляду щодо нього в цілому, а тому не вбачається істотного порушення прав та свобод обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції, як на те вказує захисник в доповненні до апеляційної скарги.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 , які він виклав в своїх доповненнях до апеляційної скарги, про розгляд кримінального провадження судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Так, ст.412 КПК України вказує, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: 1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; 2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6) порушено правила підсудності; 7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що справа судом першої інстанції розглянута з дотриманням норм кримінального законодавства України. Зокрема, судом першої інстанції безпосередньо були досліджені всі надані сторонами кримінального провадження докази, допитані потерпілі, свідки та їх показам надана належна оцінка, справа розглянута належним складом суду, з участю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , з дотриманням права обвинуваченого на захист. Жодних інших порушень, які зазначені в ч.2 ст.412 КПК України апеляційним судом, при перевірці кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , встановлено не було, а його захисник прямо не вказує.

Що стосується апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, яка не згодна з призначеним судом покарання, оскільки вважає, що воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість і просить ухвалити новий вирок, яким призначити, зокрема, за ч.2 ст.186 КК України -6 років позбавлення волі, а за ч.2 ст.121 КК України -10 років позбавлення волі, то колегія судів зазначає таке.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано тяжкість вчинених злочинів, спосіб та характер їх вчинення, обставини та відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який характеризується за місцем проживання позитивно, думку потерпілих, що заподіяну шкоду не відшкодував, офіційно не працює, його стан здоров`я, являється інвалідом ІІІ групи, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом першої інстанції не встановлено відсутність обставин які пом`якшують або обтяжують покарання.

Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства і йому слід визначити покарання в межах санкцій статей, за якими обвинувачується, а також за сукупністю злочинів - у виді позбавлення волі, при цьому остаточне покарання призначене до відбуття становить 8 років позбавлення волі, що не є мінімальним відповідно до санкції ч.2 ст.121 КК України.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 окрім злочинів, за які його було засуджено вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2018 року, раніше вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК Україги та перебуває в розшуку, то їх колегія суддів визнає безпідставними, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що ОСОБА_8 притягувався до кримінальної відповідальності. На час ухвалення оскаржуваного вироку, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, належним чином доведена не була.

Щодо невизнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не розкаявся, не попросив вибачення у потерпілих та не відшкодування шкоди, то дані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає недостатнім для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні також і те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований та не перебуває на обліку в центрі зайнятості.

І крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі, жодних обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, не наводить, тому і в колегії суддів відсутні підстави скасовувати вирок та призначати обвинуваченому більш судове покарання, ніж визначене судом першої інстанції.

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_8 за сукупністю злочинів покарання , відповідає вимогам закону та за своїм видом та розміром колегія суддів визнає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора про ухвалення нового вироку з призначення нового покарання та захисника обвинуваченого про скасування вироку та закриття провадження, задоволенню не підлягають.

Що стосується заявленого захисником ОСОБА_7 клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, то таке клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на те, що вирок суду, яким обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишається без змін, а отже вступає в законну силу.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на цей вирок без задоволення.

Відмовити захиснику ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про заміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 , в той же строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4