04.09.2019
Справа № 642/5629/19
Провадження №1-кп/642/764/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2019 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря- ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , 1998 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,
встановив:
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України, посилаючись на те, що вона добровільно звернулась до лікувального закладу «Міжнародної Антинаркотичної Спортивної Асоціації» з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, синдром активної залежності, пройшла двомісячний лікувальний курс реабілітації.

Суд, вислухавши прокурора ОСОБА_3 , який поклався на розсуд суду, обвинувачену ОСОБА_6 , яка підтримала думку прокурора, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288, п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у зв`язку з встановленням підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому ч. 4 ст. 309 КК України визначає, що суд зобов`язаний звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, особу, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Як зазначено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Захисником надана суду виписка їз медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого ОСОБА_6 , в якій зазначено про наявність у неї діагнозу - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності і на даний час вживання (активна залежність), в якій зазначено, що вона звернулась за допомогою 06.07.2019, їй призначене лікування. Виписка підписана лікуючим лікарем 24.07.2019.

У вказаній виписці не зазначено, яким лікувальним закладом вона видана, відсутня печатка/штамп медичної установи та особиста печатка лікаря, не зазначено, чи є лікар наркологом за фахом, фактично заповнений бланк медичної документації форми № 027/0, навіть без зазначення медичної установи.

Суду надана також довідка № 60/2019 від 21.908.2019 голови правління громадської організації «Міжнародна Антинаркотична Спортивна Асоціація», в якій зазначено, що ОСОБА_6 з 06.07.2019 по 20.08.2019 пройшла двомісячний рекомендований лікувальний курс комплексної психосоціальної реабілітації в стаціонарному адаптаційному центрі, який знаходиться за адресою: Харківська вул, Вишневая, 19. В цій довідці також не зазначено, в якому медичному закладі пройшла ОСОБА_6 лікування, та на підставі чого голова правління громадської організації, яка не є медичним закладом, видав таку довідку.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні та суспільні відносини у цій сфері регулюються Законом України « Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19 листопада 1992 року, зі змінами.
Так, згідно зі ст. 3 цього Закону заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Статтею 33 цього Закону визначено, що медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.
Згідно зі ст. 34 Закону лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування.
Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 страждала на наркоманію, добровільно звернулась до належного лікувального закладу для лікування, а тому підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України відсутні.
За таких обставин клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.3 ст. 288, ст. 314 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України на підставі ч.4 ст. 309 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне рішення суду.

Суддя ОСОБА_1