ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7262/17-к Номер провадження 11-кп/814/754/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003200 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, працює ковельщиком, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
19.02.2001 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 206 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 1 рік зі сплатою штрафу в сумі 170 грн.;
07.07.2003 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном 1 рік;
15.03.2004 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 700 грн.;
18.05.2005 року Автозаводським райсудом міста Кременчука Полтавської області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим терміном 2 роки;
06.03.2006 року Автозаводським райсудом міста Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 30.06.2009 року умовно - достроково звільнений 08.07.2009 року на невідбутий строк 10 місяців 4 дні;
03.12.2009 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.12.2012 року по відбуттю строку покарання;
04.07.2013 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі. Звільнений 31.12.2014 року по відбуттю строку покарання;
19.05.2015 року Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік. 13.06.2016 року знятий з обліку;
25.04.2017 Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 3 роки , -
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08.11.2017,-

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано, винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано частину невідбутого покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 25.04.2016 та остаточно засуджено ОСОБА_7 на 4 роки 11 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 02 вересня 2017 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у барі «Дракон», який розташований за адресою: просп. Л.Українки, 16-а у м. Кременчуці, де познайомився з раніше не знайомою ОСОБА_9 . Під час спільного розпиття алкогольних напоїв, ОСОБА_7 помітив у останньої мобільний телефон марки «MEIZU M5» золотистого кольору, після чого у нього виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_9 пішла до туалетної кімнати і залишила свій телефон без нагляду на столі, переконавшись, що його дії не помітні для оточуючих, ОСОБА_7 таємно викрав мобільний телефон «MEIZU M5», вартість якого становить 3626 грн.
З місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3626 грн.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням Кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції обмежив обсяг дослідження доказів на підставі ч.3 ст.349 КПК України, дійшовши висновку, що сторони визнають та не оспорюють фактичні обставини справи. Проте обвинувачений у суді першої інстанції заявив, що не мав на меті викрасти телефон потерпілої а лише хотів розіграти її. Проте районний суд, у зв`язку з такими показаннями обвинуваченого, не з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин справи та дійшов до помилкового, на думку захисника, висновку, що усі фактичні обставини справи ніким не оспорюються та безпідставно не досліджував усі докази.
Апеляційний розгляд захисник ОСОБА_8 просив проводити без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги свого захисника, думку прокурора про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, визначаючи спрощений порядок дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції належним чином перевірив, чи розуміє обвинувачений ОСОБА_7 суть пред`явленого йому обвинувачення, а саме таємне викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 . При цьому обвинувачений не заперечував, що протиправно (без дозволу власника) заволодів чужим майном, зазначивши, що мав на меті провчити потерпілу та пожартувати. У зв`язку з цим, судом було задоволено клопотання обвинуваченого про допит потерпілої.
Під час допиту у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що познайомилась з обвинуваченим у барі «Дракон». До цього вони знайомі не були, що обвинувачений не заперечував. Після знайомства, потерпіла, на деякий час випустила свій телефон з поля зору, а потім - виявила його зникнення. Разом з телефоном зник і обвинувачений ОСОБА_7 .
В подальшому ОСОБА_7 не намагався розшукати потерпілу, щоб повернути належний їй мобільний телефон (мав доступ до мобільного телефону, проте не намагався зв`язатися з родичами або друзями потерпілої, не повернувся до бару, де без дозволу взяв власність іншої особи тощо), а навпаки, розпорядився викраденим на власний розсуд, передавши викрадений мобільний телефон третій особі.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про намір пожартувати над потерпілою та провчити її, неможливо розцінювати як невизнання вини, оскільки останній достеменно знав, що майно, яким він заволодів, належить майже незнайомій йому особі. При цьому обвинувачений зник з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, а не просто приховав мобільний телефон потерпілої на місці знайомства та не забезпечив його збереження для подальшого повернення власнику, з метою довести свій «жарт» до кінця.
Враховуючи викладене, мотив викрадення мобільного телефону - пожартувати та провчити потерпілу, спростовується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та його поведінкою під час та після вчинення злочину.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідним звернути увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має ряд непогашених судимостей за злочини проти власності, у тому числі і тяжкі, вчинив крадіжку під час іспитового строку за попереднім вироком, а тому в повній мірі усвідомлював правові наслідки заволодіння чужим майном без дозволу власника. У своїй апеляційній скарзі на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 08.11.2017 ОСОБА_7 просив змінити вирок суду та пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши до нього відносно нього ст.69 КК України. Фактичні обставини кримінального провадження не оскаржував, та, зокрема, не зазначав про відсутність наміру викрадати майно потерпілої. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 23.07.2018 апеляційна скарга ОСОБА_7 залишена без задоволення, а вирок суду щодо нього без змін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисника ОСОБА_8 про порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КПК України спростовуються матеріалами кримінального провадження. Суд першої інстанції належним чином перевірив версію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності корисливого умислу на викрадення майна потерпілої та прийшов до правильного висновку про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.11.2017 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим які утримуються під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4