Справа № 301/2015/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/410/19, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року.
Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, гр. України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючий, не одружений, судимий 24 квітня 2015 року Іршавським районним судом за ч. 2 ст. 185 України до трьох років чотирьох місяців позбавлення волі та 04 травня 2017 року звільнений Сокирянським районним судом Чернівецької області від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 24 дні,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Іршавського районного суду від 24.04.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 24 дні, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Початок відбуття обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту затримання 13 год. 20 хв. 14 серпня 2018.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
На початку липня 2017 року біля будинку № 31 по вулиці Виноградній в селі Вільхівка Іршавського району ОСОБА_6 умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, порушуючи нормальний розвиток неповнолітньої, з метою збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту, оголив свій статевий орган, демонстративно здійснював непристойні доторкання до нього, після чого вчинив акт онанізму в присутності ОСОБА_9 , задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть неприродним способом, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний її розвиток.
У середині липня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_2 , умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала й не розуміла характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, використовуючи таким чином її безпорадний стан, оголив свої статеві органи, пропонував вступити з ним в природні та неприродні статеві зносини, після чого вчинив акт онанізму в її присутності, задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть неприродним способом, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний її розвиток.
29 липня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_2 , умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є малолітньою, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала й не розуміла характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, використовуючи таким чином її безпорадний стан, оголив свої статеві органи, пропонував вступити з ним в природні та неприродні статеві зносини, після чого вчинив акт онанізму в присутності потерпілої ОСОБА_11 , задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть неприродним способом, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний її розвиток.
08 серпня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_2 , умисно, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є малолітньою, з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, порушуючи нормальний розвиток малолітньої, яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала й не розуміла характеру та змісту вчинюваних відносно неї дій, використовуючи таким чином її безпорадний стан, оголив свої статеві органи, після чого почав непристойно доторкатися до своїх статевих органів, викликаючи тим самим статеве збудження та навчаючи статевим збоченням малолітню ОСОБА_13 , задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть неприродним способом, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої останньої.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд першої інстанції не дав будь-якої оцінки його показанням про те, що жодних протиправних дій щодо потерпілих не вчиняв і з липня 2017 року з 04 год. до 20 год. працював у селищі Костаки Виноградівського району, відхиливши їх, належним чином не вмотивувавши висновок. Разом із тим, стверджує, що потерпілі періодично ображали його та кидали в нього різні речі, а деякі батьки останніх знають його, оскільки він у них працював чи купляв вино, однак, жодного разу не робив будь-яких непристойних дій у присутності потерпілих осіб. При цьому, зазначає, що суд у вироку не послався на будь-які докази, які б підтверджував факт задоволення ним своєї статевої пристрасті неприродним способом у присутності потерпілих. Крім того, посилається на те, що працівники поліції примушували його визнати вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів й що стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом. Також зазначає, що працює в господарській частині ДУ «Закарпатська УВП № 9». Просить вирок скасувати ;

- захисник ОСОБА_7 вказує на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків, які також не підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду доказами, фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що надані потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покази спростовуються викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що прокурором не доведено таких обставин. При цьому, стверджує, що описані потерпілими дії обвинуваченого публічне оголення статевого органу та публічне сечовипускання охоплюються ст. 296 КК України, а не ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України. Вказує і на те, що прокурором не доведено, а судом не встановлено того, що ОСОБА_6 достовірно було відомо про вік потерпілих; не доведено, що ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння та діяв із метою збудження у потерпілих статевого інстинкту, а також своїми діями порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток потерпілих; не встановлено точного часу вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому діянь. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 є розумово відсталим (з його слів), який не може в повній мірі слідувати встановленим у суспільстві нормам поведінки та моралі. Вважає, що в порушення вимог ст. 374 КПК України, суд першої інстанції зазначив формулювання обвинувачення, фактично скопіювавши його з обвинувального акту, однак, докази, на які послався суд, не підтверджують вину ОСОБА_6 за ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, і при цьому, в матеріалах справи відсутній том із зібраними в ході досудового розслідування доказами й судом першої інстанції не вирішувалося питання про їх приєднання до матеріалів справи в порядку ст. ст. 315, 317, 349 КПК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_6 ..
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги; прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважав законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Апеляційні скарги розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_12 та її законного представника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_15 , потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_16 потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника ОСОБА_17 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційних скарг потерпілі та їх законні представники повідомлені відповідно до вимог закону; що від вказаних вище осіб не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи.
Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому ; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду ; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до п. п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в складеному слідчим і затвердженому прокурором обвинувальному акті має міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим, що під час розгляду кримінального провадження не дана належна оцінка обвинувальному акту, направленому прокурором до суду, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист. Тому апеляційні скарги в частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягають до задоволення з таких підстав.
Так, у мотивувальній частині вироку не вказується на те, які саме дії вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , що кваліфіковані за ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України як вчинення розпусних дій щодо малолітніх осіб та осіб, що не досягли 16 років та які саме дії вчинив, які полягали у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом, у тому числі : які саме дії вчинив, що полягали у пропонуванні потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вступити з ним в природні та неприродні статеві зносини ; які саме дії вчинив що полягали у навчанні статевим збоченням потерпілої ОСОБА_18 .
У вироку також не наведені докази у підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих йому вказаних вище дій в присутності неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 демонстративно здійснював непристойні доторкання до статевого органу, вчинив акт онанізму та задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом ; малолітнім потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пропонував вступити з ним в природні та неприродні статеві зносини, вчинив у їх присутності акт онанізму й задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом; малолітню потерпілу ОСОБА_18 . І навчав статевим збоченням та у її присутності задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.
Крім того, у вироку не наведені будь-які докази про те, що обвинувачений ОСОБА_6 знав про вік осіб (діяння вчинені щодо малолітніх та неповнолітньої особи), щодо яких вчинив кримінально-карні діяння, або допускав про їх вік, міг і повинен був передбачити вік вказаних вище потерпілих осіб; не з`ясовано чи міг обвинувачений ОСОБА_6 у силу захворювання, відповідно до доводів апеляційної скарги, сумлінно помилятись щодо фактичного віку потерпілих осіб, а також докази про те, що діяння щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були вчинені у стані алкогольного сп`яніння.
У порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« ( зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), суд у мотивувальній частині вироку не вмотивував висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, а лише формально послався на зміст цих доказів, у тому числі, не вказав на мотиви не врахування окремих доказів, а саме, на підстави, з яких відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що розпусних дій щодо потерпілих не вчиняв, статеві органи не оголяв, не давши їм ретельний аналіз, окрім того, не з`ясувавши які факти та обставини підтверджені показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , а також показаннями їх законних представників, відповідно, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..
Крім того, у порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 16 вказаної вище постанови Пленуму, у мотивувальній частині вироку суд у підтвердження вини ОСОБА_6 послався на наступні докази : протоколи - огляду місця події (т. 1, а. с. 38-40 ; 188-191 ), слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 (т. 1, а. с. 80-87 ) та медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння (т. 1, а. с. 153), не давши їм аналіз не зазначивши які саме фактичні обставини ці докази підтверджують ( т. 2, а. с. 126-128 ).
Колегія суддів також вважає, що зазначене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , яке слідчий та прокурор вважали встановленими, також не містить посилання на вчинення ним конкретних дій, що кваліфіковані за ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України як вчинення розпусних дій щодо малолітніх осіб та осіб, що не досягли 16 років, на які вказується вище як недоліки мотивувальної частини вироку (т. 1, а. с. 1 8 ).
Указані вище порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, такими, що призвели до порушення права обвинуваченого на захист права захищатись від обвинувачення яке є конкретним та зрозумілим і не містить суперечностей.
Указане вище також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_6 ..
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України, колегія суддів вважає істотними, такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує те, що сторона обвинувачення не заявляла клопотань про дослідження апеляційним судом доказів з метою усунення неповноти, суперечностей у доказах, зокрема, про допит потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , а також їх законних представників, відповідно, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що з урахуванням положень ст. ст. 404, 405 КПК України, перешкодило апеляційному суду постановити судове рішення без направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому доводи апеляційних скарг про незаконність вироку в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового судового розгляду в суді першої інстанції, визнаються частково обґрунтованими.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що з липня 2017 року кожного дня з 04 год. до 20 год. працював у селищі Костаки Виноградівського району, й тому кримінально-карні діяння вчинити не міг ; доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що під час судового розгляду справи не доведено, що ОСОБА_6 діяв із метою збудження у потерпілих статевого інстинкту, вчиненими діями порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток потерпілих, а також про те, що обвинувачений ОСОБА_6 є розумово відсталим. Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що з липня 2017 року, кожного дня з 04 год. до 20 год. працював у селищі Костаки Виноградівського й тому кримінально-карні діяння вчинити не міг, колегія суддів вважає, що за інкримінованими ОСОБА_6 епізодами злочинних дій щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підлягає встановленню точний час (число та години) скоєння злочинних дій, а також у встановленому законом порядку підлягає до перевірки психічний стан здоров`я обвинуваченого.
Указані вище порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором при його затвердженні, на думку апеляційного суду також є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, зокрема, порушують його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про неконкретність обвинувачення та, відповідно, порушення права обвинуваченого на захист і яке дає підстави для розгляду обвинувального акта в підготовчому судовому засіданні.
При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд враховує положення ст. 419 КПК України, а також ст. ст. 177, 194 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані вище висновки підтверджуються даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за злочин проти власності, інкриміновані йому діяння вчинив під час невідбутої частини покарання за вироком Іршавського районного суду від 24.04.2015 у виді позбавлення волі на строк 1 рік 24 дні, а також те, що інкриміновані діяння скоєні майже через два місяці після звільнення ОСОБА_6 з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що він схильний до скоєння злочинів; негативно характеризується за місцем проживання, що свідчить про те, що він на шлях виправлення та перевиховання не став. При прийнятті рішення колегія суддів враховує й те, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими.
Указані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою і дають підстави для продовження строку тримання його під вартою.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року щодо обвинуваченого за ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України ОСОБА_6 скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в Іршавському районному суді зі стадії підготовчого судового засідання.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 01.07.2019.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: