Справа № 466/8438/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001875 від 03 травня 2017 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, раніше не судимого, який перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді складальника меблів в ПП «Лакенліль», проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 04 квітня 2012 року в період часу з 11:30 год. до 22:00 год., перебуваючи у лісосмузі, яка розташована неподалік мікрорайону Рясне-1 у м. Львові, після того як ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із застосуванням насильства, що не було небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у нанесенні потерпілому ОСОБА_12 ударів ногами, руками, сторонніми предметами по тілу, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень відносно останнього, використовуючи мобільний телефон марки «Нокіа», вимагали у дружини потерпілого потерпілої ОСОБА_13 , передачу коштів у в розмірі 50 тисяч доларів США, маючи умисел на приховування вчиненого, вищевказаними особами, злочину та сприяння їм в уникненні кримінальної відповідальності, з метою перешкоджання швидкому виявленню місцезнаходження потерпілого ОСОБА_12 та приховування знаряддя вчинення злочину, отримав від ОСОБА_11 мобільний телефон невстановленої досудовим розслідуванням марки, після чого із вказаним телефоном покинув місце вчинення злочину та викинув знаряддя вчинення злочину у невстановленому місці, чим вчинив не обіцяне заздалегідь приховування знаряддя вчинення злочину.

Своїми умисними активними діями ОСОБА_4 створив перешкоди у своєчасному виявленні та розкритті тяжкого злочину, тобто приховав тяжкий злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся та пояснив, що 04 квітня 2012 року на прохання знайомого ОСОБА_11 був у лісосмузі в районі мікрорайону Рясне-1, бачив потерпілого ОСОБА_12 , розмовляв з ним на побутові теми, однак ніяких насильницьких дій щодо нього не вчиняв, коштів у нього чи його дружини не вимагав. Зрозумівши, що відносно ОСОБА_12 вчиняється злочин, не бажаючи приймати в цьому участь, покинув вказане місце. Однак, на прохання ОСОБА_11 , погодився забрати та викинути мобільний телефон, з якого ОСОБА_11 дзвонив дружині потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ставив вимоги про передачу грошей, що і зробив. В цей же день поїхав на заробітки за кордон. Повернувся у 2018 році, дізнавшись від дружини, що його розшукували працівники поліції, з`явився в Шевченківський ВП. Щиро розкаюється в тому, що якоюсь мірою причетний до кримінального правопорушення.

Крім визнання своєї вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину стверджується наступними по справі доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 даними в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 можливо бачив один раз, нетривалий період часу у лісосмузі в районі мікрорайону Рясне-1, точно не впевнений, що це він, оскільки пройшов тривалий період часу, можливо, змінилася зовнішність. ОСОБА_4 тілесних ушкоджень йому не заподіював, коштів не вимагав, розмовляв з ним на побутові теми та про риболовлю;

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 даними в судовому засіданні про те, що ОСОБА_4 вона не знає та ніколи не бачила, по голосу його не впізнає;

- даними, які містяться у постанові про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 03 травня 2017 (т.1 а.с.3-6);

- даними, які містяться у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України (т.1 а.с.55-59);

- даними, які містяться у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України (т.1 а.с.60-74);

- даними, які містяться в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2013 року (т.1 а.с.75-78);

- даними, які містяться у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 07 липня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України (т.1 а.с. 79-83);

- даними, які містяться у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України (т.1 а.с.85-87);

Крім того, судом досліджено витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001875 від 03 травня 2017року (т.1 а.с.1-2).

Оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в судовому засіданні, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами по справі.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає їх належними і допустимими, такими, що містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винність обвинуваченого.

Відповідно до ст.22 КПК України судом були створені всі умови для реалізації принципу змагальності сторін в судовому засіданні, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України; рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч.1 ст.396 КК України, оскільки своїми умисними діями він вчинив заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

При обранні виду та строку покарання ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, те що згідно з ст. 12 КК України вчинений злочин є злочином середньої тяжкості, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивну характеристику з місця його проживання, не перебуває на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його щире каяття у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 396 КК України, у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченого та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями та інші), характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, а саме сприяння слідству та суду в установленні об`єктивної істини, розкаяння у вчиненому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність негативних наслідків та особу обвинуваченого суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і до нього слід застосувати вимоги ст. 75,76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в подальшому не продовжувався та припинив дію 24 листопада 2018 року.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1