Дата документу 04.09.2019 Справа № 336/5108/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/844/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/5108/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною з 17 години до 08 години наступної доби залишати житло за адресою проживання, строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 11 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2019 року та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись, як вбачається з її змісту, на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та його тяжкість, дані про особу підозрюваного, який веде антисоціальний спосіб життя, не має місця роботи та постійного джерела доходу, ніде не працює, власної родини не має, отже, відсутні стійкі соціальні зв`язки, що, на думку апелянта, свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 10 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002059, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

10 серпня 2019 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та йому 11 серпня 2019 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

12 серпня 2019 року слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання строком на 60 днів.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий суддя не погодився з наявністю обставин, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого застосував до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Проте, колегія суддів не погоджується з прийнятим слідчим суддею рішенням, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, мотивуючи відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, послався на те, що за фактичними обставинами справи смерть потерпілого сталася внаслідок отримання одного удару ножем в область стегна, і такі обставини не можуть свідчити про спрямованість умислу на позбавлення життя іншої людини.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Як вважає колегія суддів, клопотання слідчого містить посилання на відповідні матеріали, які підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що не було взято до уваги слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, вагомість таких доказів у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, у ході досудового розслідування і під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_7 пояснював, що на ґрунті особистих неприязних стосунків та вживання алкогольних напоїв, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар ножем в стегно. Вказані дії ОСОБА_7 вчинив умисно.

У зв`язку зі спричиненим ОСОБА_7 одного ножового поранення стегна ОСОБА_11 , останній помер на місці внаслідок одиночного сліпого колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії, гострої крововтрати, про що зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 2916 від 15 серпня 2019 року.

Отже, наразі вбачається, що саме умисні дії ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується також й показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

За таких обставин, на думку колегії суддів, надані стороною обвинувачення докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді щодо відсутності заявлених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж у цьому провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що вони є обґрунтованими.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Летельє проти Франції» наголосив на тому, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкцією якої передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Так, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину. На момент затримання орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дій, а тому, перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_7 підозрою, йому інкримінується вчинення убивства, тобто, умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Зазначений ризик посилюється тим, що з одним зі свідків ОСОБА_13 , який є братом підозрюваного, останній проживає в одній кімнаті в гуртожитку.

Про наявність зазначених ризиків, а також ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, також свідчать обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та дані про його особу, а саме, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ненадання останнім після вчинення правопорушення допомоги потерпілому, те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має власної родини, тобто, стійких соціальних зв`язків.
Також ОСОБА_7 має судимість за ч. 1 ст. 121 КК України, яка хоча і є погашеною, проте, звертають на себе увагу обставини вчинення цього злочину заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді ножового поранення було заподіяно ОСОБА_13 , який наразі є свідком у даному кримінальному провадженні.
Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2017 ОСОБА_7 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_13 , якому ОСОБА_7 причинив легкі тілесні ушкодження, від обвинувачення.
Тобто, наявність зазначених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Виходячи з того, що стороною обвинувачення, як вважає колегія суддів, доведені всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, оцінивши ступінь порушення цінностей суспільства та врахувавши, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нового судового рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який стане достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною з 17 години до 08 години наступної доби залишати житло за адресою проживання, строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 11 жовтня 2019 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 жовтня 2019 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: