Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/209/19
Провадження 1-кп/480/227/19
ВИРОК
Іменем України

13 листопада 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження № 0000042, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гражданівка Врадіївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 29.03.2007 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- 20.06.2007 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 27.05.2009 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. 06.04.2010 року на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 6 місяців 12 днів;
- 30.03.2011 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 17.09.2014 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,
- 05.03.2019 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,
- 14.06.2019 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,
зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
08.01.2019 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_4 навмисно, з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому мешкала ОСОБА_5 , де підійшов до вхідних дверей, витягнув фанеру, просунув руку в утворений отвір та відчинив двері з середини.
Знаходячись у приміщенні будинку, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі цілі, ОСОБА_4 таємно викрав два теплих покривала, вартістю 300 грн 00 коп за одне на загальну суму 600 грн 00 коп та зарядний пристрій «E-STELL» моделі "ST-P750" вартістю 85 грн 00 коп.
У подальшому ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 685 грн 00 коп.
Отже, враховуючи вищевикладене: 1) місце вчинення кримінального правопорушення приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 ; 2) час вчинення кримінального правопорушення близько 19 години 00 хвилин 08.01.2019 року; 3) спосіб вчинення кримінального правопорушення таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до іншого приміщення; 3) форма вини умисна; 4) мотиви кримінального правопорушення корисливі; 5) наслідки вчинення кримінального правопорушення спричинення потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 685 гривень 00 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що ввечері 08.01.2019 року, через незачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому мешкала ОСОБА_5 . Там, з вхідних дверей витягнув фанеру, просунув руку в утворений отвір, відчинив двері з середини та зайшов до будинку, звідки викрав два теплих покривала та зарядний пристрій. Завдані потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки ОСОБА_4 відшкодував частково.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про судовий розгляд кримінального провадження без її участі у зв`язку з сімейними обставинами. Одночасно зазначила, що матеріальна шкода їй відшкодована частково. Цивільний позов нею не заявлено.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, перевіривши істинність й добровільність визнавальних показів обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України повністю доведена.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий. Однак, вину у скоєному злочині визнав, щиро каявся.
Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, із застосування вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14.06.2019 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речовими доказами у даному кримінальному провадженні, відповідно до обвинувального акта, є одна ковдра з малюнками квітів та зарядний пристрій до мобільного телефону «E-STELL» моделі "ST-P750", які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 . Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 1144 грн 00 коп, які є підтверджені документально та підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.03.2019 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України виконувати самостійно.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14.06.2019 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи, підтверджені документально у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн 00 коп.

Речові докази одна ковдра з малюнками квітів та зарядний пристрій до мобільного телефону «E-STELL» моделі "ST-P750", які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 вважати повернутими останній.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

13.11.2019