Провадження №1-в/524/182/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчук в складі:
Головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
представника органу пробації ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання начальника Автозаводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшло клопотання органу з питань пробації, в якому на підставі п. 11 ст. 537 КПК України порушується питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_5 , посилаючись на те, що окрім вироку Кременчуцького районного суду Полтавської обставі від 02.04.2019 року, ОСОБА_5 був засуджений також вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26.10.2012 року за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень. У зв`язку з несплатою засудженим штрафу, ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04.12.2013 року покарання у виді штрафу замінено громадськими роботами на строк 50 годин, які засуджений не відбув та по сьогоднішній день ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт.
В судовому засіданні представник органу пробації просила задовольнити клопотання.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання задоволенню не підлягає.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, розглянувши клопотання, дослідивши надані матеріали, а також матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , дійшов висновку, що клопотання не може бути задоволене.
Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення зазначеного питання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
02 квітня 2019 року ОСОБА_5 засуджений вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 1, ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на один рік.
Крім того, 26.10.2012 року відносно ОСОБА_6 .А. Автозаводським районним судом м.Кременчука був постановлений вирок за ч. 2 ст. 190 КК України та призначене покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 850 гривень.
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04.12.2013, ОСОБА_5 покарання, призначене вироком від 26.10.2012 року у виді штрафу в сумі 850 гривень замінене на громадські роботи на строк 50 годин.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
В силу вимог наведеного п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, строк давності виконання обвинувального вироку Автозаводського районного суду м.Кременчука від 26.10.2012 року, яким ОСОБА_5 призначене покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, замінене на громадські роботи на строк 50 годин ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 04.12.2013 року, становить два роки з дня набрання чинності обвинувальним вироком.
Частиною 3 ст. 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.
Однак, враховуючи, що ч. 2 ст. 389 КК України передбачена кримінальна відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, а також те, що суду не надано даних про засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування громадських робіт, то і відсутні правові підстави стверджувати, що ОСОБА_5 ухилився від відбування цього покарання. Тому перебіг строку давності виконання обвинувального вироку в даному випадку не зупинявся.
Верховний суд України у постанові від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15 висловив правову позицію, згідно з якою «ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.
Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.»
Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Злочин, передбачений ч. 1, ч.2 ст. 185 КК України, за який ОСОБА_5 було засуджено вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.04.2019 року, було вчинено 12.04.2018 року, тобто вже після закінчення строку давності виконання попереднього обвинувального вироку. Тому перебіг давності в даному випадку не переривався.
Верховний суд України у вищезазначеній постанові від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15 висловив таку правову позицію щодо застосування норм права щодо строків давності виконання обвинувального вироку:
«Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.»
У суду відсутні підстави відступити від правової позиції Верховного суду України щодо неможливості виконання покарання після спливу строків давності, передбачених ч. 1 ст. 80 КК України, а тому невідбуті громадські роботи не можуть бути виконані та, відповідно, не можуть бути приєднані до покарання, призначеного вироком суду 02.04.2019 року на підставі ст.. 71 КК України.
Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.
Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст.. 43 КК України не було вирішено.
Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Автозаводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_5 , засудженого 02 квітня 2019 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 1, ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через автозаводський районний суд м.Кременчуа протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1