Справа 359/7929/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3258/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

« 13 » листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

представника Бориспільської ВК №119 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2019 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання відмовлено,

в с т а н о в и л а:

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 24 вересня 2019 року у клопотанні ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України -відмовлено.

Мотивуючи своє рішення суд І інстанції вказав на відсутність законних підстав для задоволення клопотання, оскільки засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просив скасувати вказану ухвалу, ухвалити нову ухвалу, якою розглянути можливість застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт послався на безпідставну відмову йому в умовно достроковому звільненні, оскільки суд не прийняв до уваги те, що він своєю поведінкою довів своє виправлення, про що свідчить відсутність дисциплінарних стягнень та той факт, що за час відбування покарання в нього народилась донька, а також не врахував, що за станом здоров`я він не може займатися працею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 та пояснення представника Бориспільської ВК №119 ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення скарги, вважаючи, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.
З матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2017 року засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 15.08.2016 року по 21.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Так, приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , суд обґрунтовано зазначив, що засуджений, відбуваючи покарання з 17.08.2016 року мав 3 стягнення, працевлаштованим не був, жодного заохочення не мав.
В судовому засіданні апеляційної інстанції, засуджений підтвердив, що за час відбування покарання за даним вироком, під час перебування в Київському СІЗО та Житомирській ВК №4 мав 3 стягнення за порушення режиму утримання, вважає, що виправився, оскільки за час відбування покарання у Бориспільській ВК №119 стягнень не мав, від працевлаштування відмовився у зв`язку зі станом здоров`я.

Отже доводи апеляційної скарги засудженого, що під час розгляду його клопотання судом не враховані фактичні обставини справи є безпідставними.

Враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, що не було доведено поведінкою засудженого під час відбування покарання, підстав для його умовно-дострокового звільнення, немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстави для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2019 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання відмовлено - залишити без зміни.

Судді _________________ _____________________ ________________