Справа № 607/222/14-к
провадження № 1-кп/598/226/2019
УХВАЛА
іменем України

"23" жовтня 2019 р.

Колегія суддів Збаразького районного суду Тернопільської області в складі : головуючої судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5 , представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про самовідвід як суддів у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України,

встановила:

В провадженні Збаразького районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України.
Вказане кримінальне провадження в порядку автоматичного розподілу було передано для розгляду колегії суддів Збаразького районного суду Тернопільської області головуючій ОСОБА_1 , суддям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Під час розгляду даного кримінального провадження суддя ОСОБА_2 заявив самовідвід, про що 02 жовтня 2019 року подав письмову заяву. Свою заяву мотивує тим, що він, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України, не може брати участь у розгляді даної справи, оскільки, як суддя та голова Збаразького районного суду Тернопільської області, знайомий із сином обвинуваченого ОСОБА_9 , який працював помічником прокурора Збаразького району Тернопільської області, та підтримував доброзичливі особисті та робочі дружні відносини з останнім, разом відвідували наради, спільні семінари з приводу професійної діяльності, у них є значне коло спільних знайомих, неодноразово спільно приймали участь у святкуванні різних урочистих подій, що є загальновідомим фактом і відомо стороннім особам, що може викликати у стороннього спостерігача сумніви у неупередженості при розгляді даного кримінального провадження.
07 жовтня 2019 року суддя ОСОБА_3 під час розгляду даного кримінального провадження, також подав письмову заяву та заявив самовідвід. Мотивує тим, що він, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України, не може брати участь у розгляді даної скарги, оскільки він, як працівник Збаразького районного суду Тернопільської області, знайомий із сином обвинуваченого ОСОБА_9 , який працював помічником прокурора Збаразького району Тернопільської області, та підтримував з ним робочі та дружні відносини, разом відвідували наради, спільні семінари з приводу професійної діяльності, у них є значне коло спільних знайомих, неодноразово спільно приймали участь у святкуванні різних урочистих подій, що є загальновідомим фактом і відомо стороннім особам, що може викликати у стороннього спостерігача сумніви у неупередженості при розгляді даного кримінального провадження.
В судовому засіданні учасники судового провадження поклалися на думку суду щодо вирішення заяв про самовідвід суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Дослідивши заяви про самовідвід, заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вказані заяви про самовідвід суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді (схвалені резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості.
Вимогами ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з цим, в п.66 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Мироненко і Мартенко проти України" вказано, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
У відповідності до вимог п. 70 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини у цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.
Згідно вимог п.12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 року, при винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежної судової влади буде підірвана.
Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат справи.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскільки судді ОСОБА_2 , як суддя та голова Збаразького районного суду Тернопільської області, та ОСОБА_3 , як працівник Збаразького районного суду Тернопільської області, знайомі із сином обвинуваченого ОСОБА_9 , який працював помічником прокурора Збаразького району Тернопільської області, та підтримували з ним доброзичливі особисті та робочі, дружні відносини, разом відвідували наради, спільні семінари з приводу професійної діяльності, у них є значне коло спільних знайомих, неодноразово спільно приймали участь у святкуванні різних урочистих подій, що є загальновідомим фактом і відомо стороннім особам, що може викликати у стороннього спостерігача розумні сумніви у неупередженості суддів при розгляді даного кримінального провадження, а тому заяви про самовідвід суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно задовольнити та відвести їх від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 75,80-82 КПК України, колегія суддів,-
постановила:

Заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України, задовольнити.
Відвести суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України.
Матеріали кримінального провадження за №607/222/14-к, внесеного до ЄРДР від 03 грудня 2012 року за №0000017, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.190, ч.4, 5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.364-1 КК України передати для розгляду іншій колегії суддів Збаразького районного суду Тернопільської області, відповідно до вимог ст.35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3