Єдиний унікальний номер справи 185/687/18
Провадження № 1-кп/185/96/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001428, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, працюючого водієм в ТОВ «Автотранспортне підприємство «Кортеж», раніше несудимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

представника цивільного відповідача ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2017 року приблизно о 16 годині 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом технічно справного автобуса «Рута 41», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Кортеж» на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту № 8, знаходився на зупинці громадського транспорту «Ровесник» по вулиці Заводській у місті Павлограді Дніпропетровської області, де здійснював висадку-посадку пасажирів. У цей же час проїзну частину вулиці Заводської міста Павлоград перетинала пішохід ОСОБА_9 , яка рухалася зліва направо відносно положення автобусу «Рута 41» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед його передньою частиною.

Після висадки-посадки пасажирів обвинувачений ОСОБА_3 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, маючи необмежену оглядовість та об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_9 , керуючи автобусом «Рута 41», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, поновив рух від зупинки «Ровесник» в напрямку вулиці Братської.
У ході руху о 16 годині 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, на зупинці громадського транспорту «Ровесник», навпроти будинку № 23 по вулиці Заводській у місті Павлоград, і після поновлення руху допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автобуса «Рута 41», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху, в яких вказано:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими».

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_9 1953 року народження заподіяно тілесні ушкодження у вигляді:

-зовнішні садна в області правої верхньої кінцівки, синця та гематоми лівого плеча, саден в області правого променево-зап`ясного суглобу та тильної поверхні правої кисті, садна в області правої половини живота, закритого перелому верхньої третини правого плеча, верхньої третини правого передпліччя та правого променево-зап`ястного суглобу.

-внутрішні поперечний перелом грудини (на рівні 4,5-го ребер), поперечний перелом грудного відділу хребта з частковим пошкодженням спинного мозку на рівні 6,7-го грудних хребців, множинні переломи ребер зліва по білягрудинній та лопаточній лінії, переломи ребер справа по середньо-ключичній та передньо-підпахвинній лініям, відшарування м`яких тканин (у вигляді кишені) на рівні 5-10го ребер зліва; відрив верхньої долі лівої легені; крововиливи у судинного пучка серця; розрив правої долі печінки, селезінки; гемоторакс зліва 500 мл, справа 200мл; гемоперитоніум 250мл.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 була смертельно травмована.

Тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини та живота, які супроводжувались множинними переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в час спричинення. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок сумісної тупої травми грудної клітини, живота, верхньої правої кінцівки, які супроводжувались переломами кісток скелету, пошкодженням внутрішніх органів та ускладнилася комбінованим шоком, що і обумовило безпосередню причину смерті. Ці тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Пошкодження утворилися в наслідок наїзду з послідуючим переїздом потерпілої в області грудної клітини та живота.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та повідомив, що він має більше 40 років водійського стажу, працює водієм маршрутного таксі в ТОВ «АТП «Кортеж», ніяких Правил дорожнього руху ним не було порушено під час пригоди. 18 грудня 2017 року він керував автобусом до зупинки «Ровесник», здійснив зупинку, висадив пасажирів, ще двоє пасажирів залишились в салоні транспортного засобу. Подивившись в дзеркала, він розпочав рух, почув звук зі сторони правого переднього колеса та зупинив автобус. Вийшовши з автобуса, він побачив, що боком лежить людина, грудною клітиною до колеса автобуса, він не наїжджав на тіло потерпілої, як вона опинилась біля коліс йому невідомо, до цього моменту ОСОБА_9 не бачив. Він одразу від`їхав назад, викликав швидку та поліцію. Потерпіла спочатку була живою. Вранці цього дня був дощ, ділянка дороги, де стався наїзд на пішохода, погано освітлена, на час дорожньо-транспортної пригоди в автобусі було увімкнено ближнє світло фар. При проведенні досудового розслідування проводились слідчі експерименти, пішохода-статиста при проведенні вказаних слідчих дій було видно з його сидіння. Він намагався компенсувати завдану шкоду потерпілій стороні, пропонував грошові виплати, проте потерпіла відмовилась, йому дуже прикро, що така подія сталась з ОСОБА_9 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, його вина була доведена в судовому засіданні показами потерпілої, письмовими доказами, наданими сторонами.

Потерпіла під час допиту в судовому засіданні пояснила, що водій ОСОБА_3 скоїв наїзд на її мати, ОСОБА_9 , з якою вона проживала разом. Про те, що сталось того дня, їй стало відомо від сусідки. В той день мати покинула раніше місце роботи, будь-яких проблем з опорно-руховим апаратом у покійної не було. Витрати на поховання ОСОБА_9 понесла вона та знайомі. Їй пропонували 5000 гривень матеріальної допомоги, але вона відмовилась. При визначенні покарання обвинуваченому сподівається на призначення найбільш суворого покарання.

Так, згідно витягу з кримінального провадження №0001428 слідчим ГУНП в Дніпропетровській області 19.12.2017 року були внесені відомості до реєстру про злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, та зазначено, що 18.12.2017 року близько 16.25 години водій ОСОБА_3 , керуючі автобусом «Рута 41», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №8, від`їжджаючи від зупинки громадського транспорту «Ровесник» по вулиці Заводській у місті Павлограді Дніпропетровської області в напрямку вулиці Братської, навпроти будинку №23 по вулиці Заводській скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка знаходилась біля передньої частини автобусу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 була смертельно травмована /т.1 а.к.п.93, 178/

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.12.2017 року, огляд місця події було розпочато о 17.25 годині. При проведенні вказаної слідчої дії приймали участь спеціаліст ОСОБА_10 , судово-медичний експерт ОСОБА_11 , інспектор СРПП ОСОБА_12 , поняті ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_3 . Місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка проїжджій частини автомобільної дороги по вул. Заводській м.Павлограда навпроти магазину «Нектар». На проїжджій частині знаходиться труп гр. ОСОБА_9 , поруч поліетиленовий пакет з продуктами харчування та пляма крові. Неподалік від трупу стоїть автобус марки «Рута 41», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . При огляді трупу ОСОБА_9 виявлені пошкодження на голові у виді гематоми та патологічна рухливість кісток тулубу, на одязі ОСОБА_9 виявлені потертості та пошкодження. При огляді транспортного засобу виявлені потертості пилового покриття на нижній частині переднього бамперу з правої сторони. Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди слідчим була складена схема до протоколу, на якій графічно позначено розташування транспортного засобу, трупу гр. ОСОБА_9 , плями крові з прив`язкою до ділянки місцевості проїжджої частини вул. Заводської м.Павлограда. До протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди в якості додатка долучена фототаблиця. На фотографіях зафіксовано місце пригоди, розташування автобусу на проїжджій частині після наїзду на пішохода, положення та місце на дорозі трупу ОСОБА_9 /т.1 а.к.п.94-104/.

Копія водійського посвідчення від 02.08.1990 року, що видане на ім`я « ОСОБА_15 » підтверджує наявність дозволу у обвинуваченого ОСОБА_16 на керування транспортними засобами, зокрема автобусами /т.1 а.к.п.105/.

Автобус марки «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 06.04.2016 року, на праві спільної власності належить ТОВ «АТП «Кортеж» та ОСОБА_17 /т.1 а.к.п.106/.

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТОВ АТП «Кортеж» уклало договір страхування з ПАТ «НАСК «Оранта» щодо транспортного засобу марки «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , період дії договору з 14.10.2017 року по 13.10.2018 рік /т.1 а.к.п.107/.

Технічну справність автобуса марки «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди підтверджує протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 06.10.2017 року та витяг з журналу обліку передрейсового та післярейсового огляду автомобілів ТОВ АТП «Кортеж» /т.1 а.к.п.108, 114-115/.

За наказом №12 ТОВ АТП «Кортеж» від 06.04.2016 року транспортний засіб «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою належного контролю за технічним станом було закріплено за ОСОБА_3 /т.1 а.к.п.117/.

За письмовим повідомленням ТОВ АТП «Кортеж» 18 грудня 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 працював на автобусі марки «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , по маршруту №8 «Селище Південне Мед.училище» /т.1 а.к.п.111/

За даними журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів ТОВ АТП «Кортеж» обвинувачений ОСОБА_3 18.12.2017 року перед виїздом по зазначеному вище маршруту був оглянутий лікарем, визнаний придатним для роботи по маршруту /т.1 а.к.п.112-113/.

Трудові відносини обвинуваченого ОСОБА_3 з ТОВ АТП «Кортеж» встановлені на підставі копії наказу №21 від 01.01.2010 року про прийняття на роботу водієм обвинуваченого з 01.01.2010 року та копії трудової книжки останнього /т.1 а.к.п.116, 118/.

Згідно висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння №687 від 18.12.2017 року, під час обстеження о 19.20 годині 18.12.2017 року обвинувачений ОСОБА_3 тверезий, ознак сп`яніння не виявлено /т.1 а.к.п. 118а/.

Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_9 підтверджений копією лікарського свідоцтва про смерть №800 від 19.12.2017 року. Причиною смерті ОСОБА_9 є травматичний шок, сумісна тупа травма грудної клітини та живота /т.1 а.к.п.119/.

При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

Зовнішні садна в області правої верхньої кінцівки, синця та гематоми лівого плеча, саден в області правого променево-зап`ясного суглобу та тильної поверхні правої кисті, садна в області правої половини живота. Закритого перелому верхньої третини правого плеча, верхньої третини правого передпліччя та правого променево-зап`ястного суглобу. Внутрішні поперечний перелом грудини (на рівні 4,5-го ребер), поперечний перелом грудного відділу хребта з частковим пошкодженням спинного мозку на рівні 6,7-го грудних хребців, множинні переломи ребер зліва по білягрудинній та лопаточній лінії. Переломи ребер справа по середньо-ключичній та передньо-підпахвинній лініям. Відшарування м`яких тканин (у вигляді кишені) на рівні 5-10го ребер зліва. Відрив верхньої долі лівої легені. Крововиливи у судинного пучка серця. Розрив правої долі печінки, селезінки. Гемоторакс зліва 500 мл, справа 200 мл. Гемоперитоніум 250мл.

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом та такі які мають велику вагу та діючі з великою силою. Будь-яких інших зовнішніх тілесних ушкоджень, ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелету, окрім вищеописаних, при експертизі трупа не виявлено.

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, безпосередньо перед настанням смерті та можливо 18.12.2017 року в 16.25 годині.

Тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини та живота, які супроводжувались множинними переломами кісток скелета та пошкодженням внутрішніх органів, оцінюються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в час спричинення.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок сумісної тупої травми грудної клітини, живота, верхньої правої кінцівки, які супроводжувались переломами кісток скелету, пошкодженням внутрішніх органів та ускладнилася комбінованим шоком, що і обумовило безпосередню причину смерті. Ці тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Даний висновок підтверджується виявленою при розтинні трупа морфологічною картиною, характерною для даного виду смерті.

Потерпіла ОСОБА_9 в час первинного контакту з автобусом знаходилася у вертикальному або близькому до такого становищу. Пошкодження утворилися в наслідок наїзду з послідуючим переїздом потерпілої в області грудної клітини та живота.

При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 етиловий алкоголь та його сурогати не виявлені /т.1 а.к.п.121-126/

При допиті в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 , який складав висновок судово-медичної експертизи, підтвердив викладені на запитання відповіді щодо отриманих ОСОБА_9 після наїзду автобусу тілесних ушкоджень, які стали причиною її смерті, виключивши можливість виявлення отримання первинних тілесних ушкоджень у потерпілої на правій руці в становищі лежачі на проїжджій частині. Переломи ребер справа та зліва, перелом грудини та лопатки, перелом грудної частини хребта, розрив долі легені, виявлені при розтині трупа ОСОБА_9 , характерні саме після переїзду тіла колесом, при ударі виявлені тілесні ушкодження не можуть утворитись.

Постановою слідчого від 19.12.2017 року /т.1 а.к.п.127/ вилучений з місця ДТП автобус «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом і переданий на зберігання ОСОБА_17 на території ТОВ АТП «Кортеж», про що було складено останнім розписку /т.1 а.к.п.128/.

Ухвалою слідчого суді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2017 року було накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на автобус «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 /т.1 а.к.п.139/

Згідно рапорту старшого інспектора СРПП№4 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.12.2017 року, при відпрацюванні прилеглих до місця ДТП будівель встановлено наявність зовнішньої камери відеоспостереження на фасадній стіні магазину «Нектар» за адресою: м.Павлоград, вул. Заводська, 23, - яка веде зйомку входу-виходу з магазину та проїжджу частину вул. Заводська. При перегляді відеозапису за час, коли була скоєна дорожньо-транспортна пригода, встановлено, що запис частково фіксує обставини події. Була проведена зйомка монітору, де транслювався відеозапис, на камеру смартфону з 16.19 години до 16.21 години 18.12.2017 року. В подальшому відеозапис був скопійований зі смартфону на СД-диск /т.1 а.к.п.129/.

При проведені досудового розслідування було оглянуто зроблений відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Нектар» за період з 16.19 години до 16.21 години 18.12.2017 року. Відповідно до протоколу огляду від 19.12.2017 року, на диску знаходиться один файл під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При запусканні цього файлу він відкривається як відеозапис монітору, на якому транслюється відеозапис з датою та початковим часом «18-12-2017 16:19:23» у правому верхньому куті. Камера веде зйомку в чорно-білому форматі та фіксує сходинки та вхідні двері до приміщення магазину «Нектар» по вул. Заводській, 23 м.Павлограда, прилеглу до входу територію, проїжджу частину вулиці Заводської м.Павлограда. Зйомка проводилась в темний час доби. Прилегла до магазину територія освітлена. На початку запису вхідні двері до магазину закриває особа жіночої статі повної статури у темних штанях, світлій куртці та світлій шапці. О 16:19:27 вказана особа починає рух в напрямку проїзної частини вулиці Заводській, у лівій руці особи жіночої статі помітна сумка. О 16:19:39 вказана вище особа жіночої статті виходить з прилеглої до магазину території на проїзну частину вулиці Заводської, яку перетинає. О 16:19:41 становиться помітним пасажирський автобус, який з увімкненим світлом фар рухається по вул. Заводській з боку центра міста. О 16:19:46 особа жіночої статі зупиняється на проїзній частині, ймовірно з метою пропуску транспортних засобів, оскільки озирається по сторонам. О 16:19:51 вказана особа поновила рух, продовжуючи перетинати проїзну частину вулиці Заводської. О 16:19:55 зазначений вище автобус після зміщення вліво зупиняється, при цьому передня частина автобуса зникла з поля зору камери. В цей час особа жіночої статті зникає з поля зору камери, прямуючи в напрямку передньої частини автобусу, тобто рухається зліва направо відносно вказаного транспортного засобу. О 16:20:00 через задні дверці автобуса вийшов пасажир, який, обійшовши автобус позаду, почав перетинати проїзну частину в напрямку магазину. О 16:20:03 пасажирський автобус, який рухався з центра міста та зупинився, поновив рух вперед, о 16:20:06 вказаний автобус зникає з поля зору камери. О 16:20:53 у полі зору камери з`являється задня частина того автобуса, який почав рух після зупинки вперед, транспортний засіб рухається заднім ходом, через секунду цей автобус зупиняється, при цьому помітна лише його задня частина. О 16:21:00 відеозапис закінчується. До протоколу огляду додана фототаблиця, яка містить зроблені скріншоти екрану під час перегляду відеозапису /т.1 а.к.п.130-133/.

Постановою слідчого від 19.12.2017 року оптичний CD-R диск марки Arita із відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Нектар» було визнано речовим доказом /т.1 а.к.п.134-135/.

При перегляді відеозапису з камери відеоспостереження магазину «Нектар» були встановлені аналогічні обставини, викладені в протоколі огляду від 19.12.2017 року.

Згідно протоколу огляду від 23.12.2017 року слідчим було оглянуто мобільний телефон марки «Nokia 1280», який добровільно був наданий потерпілою ОСОБА_6 з поясненнями того, що цей телефон належав потерпілій ОСОБА_9 та був з нею під час дорожньо-транспортної пригоди. Саме на цьому телефоні зберігається СМС-повідомлення з КБ «ПриватБанку», яке підтверджує факт оплати банківською карткою у магазині «Нектар». В інформації про передачу повідомлення вказано: « НОМЕР_4 -2017 16:15:45» /т.1 а.к.п.146/.

В якості речового доказу постановою слідчого від 23.12.2017 року було визнано мобільний телефон марки «Nokia 1280» з номером мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_5 /т.1 а.к.п.147/, який був переданий на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_6 під розписку /т.1 а.к.п.148/.

При проведенні слідчого експерименту 11.01.2018 року слідчий за участі спеціаліста-автотехніка ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , понятих та статиста виїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди, де обвинувачений ОСОБА_3 показав місце зупинки керованого ним автобуса 18.12.2017 року для висадки та посадки пасажирів перед магазином «Нектар», та звідки він поновив рух перед наїздом на гр. ОСОБА_9 . Були зроблені заміри. З метою встановлення видимості пішохода з робочого місця водія автобуса «Рута-41», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля його передньої частини, статист почергово була встановлена своєю правою бічною частиною відносно передньої частини автобуса. У всіх положеннях пішохода-статиста видно. В ході проведення вказаної слідчої дії слідчим було складено протокол проведення слідчого експерименту від 11.01.2018 року, від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшли заперечення про те, що автобус він виставив не точно, а приблизно в місці посадки-висадки пасажирів. До протоколу слідчої дії додана фототаблиця, на фотографіях якої зафіксована видимість пішохода-статиста з робочого місця водія в різних положеннях статиста, габарити пішохода-статиста відносно габаритів автобуса /т.1 а.к.п.150-153/.

Згідно висновку експерта №9/10.1/1 від 17.01.2018 року, в дорожній обстановці, яка мала місце 18.12.2017 року, водій автобуса «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху. Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія автобуса «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_3 встановлювалась виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія автобуса «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП /т.1 а.к.п.158-159/.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 підтвердив складений ним висновок судово-криміналістичної експертизи та пояснив, що при проведенні слідчих експериментів за участі обвинуваченого було встановлено, що пішохід-статист знаходився в полі зору водія, останній мав можливість слідкувати за рухом пішохода при перетинанні проїжджої частини дороги. При перегляді відеозапису встановлено, що ОСОБА_9 рухалась зліва направо відносно автобусу. Контакт покійної відбувся з правою передньою фарою автобусу. Дії водія ОСОБА_3 не відповідають п.10.1 Правил дорожнього руху та знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За клопотанням сторони захисту під час досудового розслідування була оглянута ОСОБА_20 , яка була статистом при слідчому експерименті від 11.01.2018 року з метою встановлення її зросту. При вимірюванні зріст ОСОБА_20 становить 145 см. В ході вказаної слідчої дії був складений протокол огляду від 24.01.2018 року з фототаблицею /т.1 а.к.п.188-190/.

Під час проведення досудового розслідування було проведено слідчий експеримент за клопотанням сторони захисту, про що було складено протокол проведення слідчого експерименту від 24.01.2018 року /т.1 а.к.п.191-195/. Обвинувачений ОСОБА_21 за участі захисника, понятих, потерпілої, спеціаліста та пішохода-статиста ОСОБА_20 на місці дорожньо-транспортної пригоди по вул. Заводській м.Павлограда навпроти магазину «Нектар» зупинив автобус «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , в такому ж положенні, в якому зупинив після наїзду на пішохода, і це положення зафіксоване в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.12.2017 року. З метою встановлення видимості пішохода з робочого місця водія вказаного автобуса біля його передньої частини з табличкою із зазначенням маршруту в правому нижньому куті лобового скла автобусу та без цієї таблички було встановлено пішохода-статиста правою бічною частиною до передньої частини автобуса, при цьому корпус її тіла не торкався транспортного засобу. У всіх виставлених положеннях пішохода видно. Під час проведення слідчого експерименту відбувалась фотофіксація та відеофіксація слідчої дії. Від сторони захисту надійшли заперечення при складенні протоколу проведення слідчої дії: 1) щодо погодних умов проведення слідчого експерименту, 2) щодо положення статиста під час проходження перед автобусом, яке, на думку захисника, не відповідало дійсності, і потерпіла ОСОБА_9 рухалась непрямо, а згорбившись, і дивилась під ноги, тримаючи пакет у руці; 3) траєкторія руху пішохода-статиста не відповідала руху потерпілої згідно відеозапису. До протоколу додана фототаблиця та диск з записом проведення слідчої дії, який постановою слідчого від 24.01.2018 року визнаний речовим доказом /т.1 а.к.п.196-197/.

За клопотанням сторони захисту на досудовому розслідуванні слідчим було оглянуто відеозапис з салону автобуса «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 . При запусканні відеофайлу транслюється відеозапис з монітору з датою та початковим часом «18-12-2017 17:15:00» у правому верхньому куті. Камера веде зйомку в чорно-білому форматі та фіксує салон пасажирського автобусу невідомої марки з невідомим реєстраційним номером. Права частина відеозапису закрита стороннім предметом білого кольору, запис ведеться зі звуком. У вказаний час автобус знаходиться у русі. О «17:18:23» автобус зупиняється, відкриваються передні та задні дверцята, з салону виходять два пасажира. О «17:18:31» автобус починає поновлювати рух. О «17:18:34» чутний звук з одночасним поштовхом автобусу (про це свідчить вібрація салону зафіксована камерою відеоспостереження). О «17:18:36» автобус зупиняється. О «17:18:48» чутний звук відкривання-закривання дверей автобуса, які в поле зору камери відеоспостереження не підпадають. Через 12 секунд знову чутний аналогічний звук відкривання-закривання дверей. На відмітці часу «17:19:00» чутний діалог двох чоловіків, один з яких, відповідаючи, говорить, що «під колеса попала особа жіночої статті». О «17:19:22» чутний звук пневмосистеми. Присутній при огляді обвинувачений пояснив, що це звук ручного гальма, яке він вимкнув для руху назад з метою від`їхати від потерпілої. О «17:19:39» чутна та помітна вібрація автобусу. Під час проведення слідчої дії було складено протокол огляду від 29.01.2018 року /т.1 а.к.п.216-217/.

В якості речового доказу постановою слідчого від 29.01.2018 року визнано диск з записом камери відеоспостереження з салону автобусу /т.1 а.к.п.218/.

При перегляді відеозапису з камери відео спостереження з салону автобусу в судовому засіданні були встановлені аналогічні обставини, що викладені в протоколі огляду від 29.01.2018 року.

За клопотанням сторони захисту Харківським НДІСЕ МЮУ було проведено комплексне судово-медичне та автотехнічне дослідження, про що було складено висновок експертизи від 07.06.2018 року, при цьому захисником наводились дві ситуації обставин дорожньо-транспортної пригоди: 1) потерпіла ОСОБА_9 йшла перед передньою частиною автобуса в момент, коли водій розпочав рух автобуса після висадки-посадки пасажирів; 2) потерпіла ОСОБА_9 знаходилась у горизонтальному положенні перед передньою частиною автобуса, коли водій розпочав рух після висадки-посадки пасажирів. На поставлені запитання були надані відповіді: враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_9 та приймаючи до уваги наявність слідової інформації на передньому бампері автобуса Рута 41, державний номерний знак НОМЕР_1 , праворуч, що зафіксовано в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, механізм їх утворення представляється наступним. В момент первинного контакту пішохід ОСОБА_9 найбільш вірогідно, знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні та була обернена переважно правою бічною поверхнею тіла до передньої правої частини автобуса Рута 41, що рухався. Внаслідок первинного взаємного контакту на автобусі утворились счеси пилового шару на передньому бампері справа, (висота від опорної поверхні до переднього бампера становить 27 см), а на тілі пішохода ОСОБА_9 при цьому могли виникнути ушкодження на правій верхній кінцівці та розрив печінки. В подальшому відбулось падіння ОСОБА_9 на покриття дороги по напрямку руху автобуса, з наступним наїздом автобуса, що рухався, на горизонтально розташоване тіло пішохода з перекочуванням колеса (колес) через грудну клітину та живіт постраждалої. Внаслідок чого на тілі постраждалої ОСОБА_9 виникли інші тілесні ушкодження. Викладена в клопотанні захисником ситуація, при якій потерпіла ОСОБА_9 знаходилась в горизонтальному положенні перед передньою частиною автобуса, коли водій розпочав рух після висадки-посадки пасажирів, не відповідає встановленим обставинам.

При наїзді транспортного засобу на пішохода, як правило утворюються механічні пошкодження у вигляді подряпин лакофарбового покриття, сколи фарби на деталях транспортного засобу, деформація металу, пошкодження вітрового скла транспортного засобу та інші. Дані пошкодження у кожній дорожньо-транспортній ситуації має індивідуальний характер. В залежності від механізму розвитку ДТП, а саме механізму контактування транспортного засобу з пішоходом, швидкості транспортного засобу, швидкості пішохода та іншого. Виходячи з умов вказаних у клопотанні в ситуації, коли потерпіла ОСОБА_9 йшла перед передньою частиною автобуса в момент, коли водій розпочав рух автобуса після висадки-посадки пасажирів, та антропометричних даних пішохода, механічні пошкодження на автобусі Рута 41, державний номерний знак НОМЕР_1 , при наїзді на пішохода повинні були відобразитись в передній частині автобуса. Автобус Рута 41, державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен був проїхати не менше ніж відстань, яка дорівнює передньому звісу автобуса, щоб здійснити наїзд на потерпілу. /т.1 а.к.п.226-240/.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_22 , який входив до складу комісії експертів при проведенні комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи, пояснив, що під час експертного дослідження комісією були переглянуті вилучені відеозаписи, матеріали кримінального провадження, зокрема протоколи проведення слідчих експериментів. Експертним шляхом встановити момент зближення пішохода та автобусу не виявилось можливим. На нижній передній частині бамперу автобусу є потертості пилу. Пішохід міг потрапити в так звану сліпу зону це зона, яку водій на своєму робочому місці не може побачити. Перед початком руху водій повинен був переконатись у безпеці руху.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що під час дорожньо-транспортної пригоди він не бачив потерпілу ОСОБА_9 на дорозі перед відновленням руху керованого ним автобусу, ніяких порушень Правил дорожнього руху не допустив, які б призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, - судом сприймаються критично, виходячи з наступного.

В судовому засіданні при перегляді відеозапису з камери відеоспостереження магазину «Нектар» було встановлено, що 18.12.2017 року о 16.19 годині з магазину вийшла потерпіла ОСОБА_9 і почала переходити проїзну частину дороги по вул. Заводській м.Павлограда. При цьому вона впевнено здійснювала рух ногами, тримаючи пакет в руці, була при свідомості, їй не було зле, хода останньої була звичайної здорової людини. ОСОБА_9 не хиталась, не падала, вона йшла прямо, не згорбившись, була уважною до дорожньої обстановки, оскільки на записі є момент, коли потерпіла пропускає транспортний засіб, який рухається по проїжджій частині.

Згідно висновків судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , остання в час первинного контактування з автобусом знаходилась у вертикальному або близькому до такого становищу, тобто не перебувала в положенні лежачи. Під час допиту в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 виключив можливість появи у потерпілої ОСОБА_9 первісних тілесних ушкоджень в положенні лежачі на проїжджій частині дороги, а виявлені при розтині трупа численні перелами ребер, грудини, лопати та грудної частини хребта з розривом долі легені характерні саме при отриманні цих травм в результаті переїзду колесом важкого транспортну, а не при ударі об такий.

При проведенні слідчих експериментів за участі пішохода-статиста, ріст якої однаковий росту загиблої ОСОБА_9 , було встановлено, що з робочого місця обвинуваченого потерпілу, яка переходила дорогу перед автобусом, було видно. ОСОБА_9 попадала в поле зору водія ОСОБА_3 і при наявності таблички вказівки маршруту, що встановлена в правому нижньому куті лобового склад автобусу.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи та пояснень експерта ОСОБА_19 обвинувачений ОСОБА_3 мав можливість уникнення наїзду на потерпілу при виконанні ним п.10.1 Правил дорожнього руху: «перед початком руху ….водій повинен впевнитись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Не відповідність дій обвинуваченого цим вимогам з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За клопотанням сторони захисту було проведено комплексну судово-медичну та автотехнічну експертизу. Відповідно до складеного висновку в момент первинного контакту пішохід ОСОБА_9 найбільш вірогідно, знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні та була обернена переважно правою бічною поверхнею тіла до передньої правої частини автобуса Рута 41, що рухався. Внаслідок первинного взаємного контакту на автобусі утворились счеси пилового шару на передньому бампері справа, а на тілі пішохода ОСОБА_9 при цьому могли виникнути ушкодження на правій верхній кінцівці та розрив печінки. В подальшому відбулось падіння ОСОБА_9 на покриття дороги по напрямку руху автобуса, з наступним наїздом автобуса, що рухався, на горизонтально розташоване тіло пішохода з перекочуванням колеса через грудну клітину та живіт постраждалої. Внаслідок чого на тілі постраждалої ОСОБА_9 виникли інші тілесні ушкодження. При цьому група експертів, аналізуючи слідові дані, які були зібрані під час збору доказів, виключили можливість перебування ОСОБА_9 в момент первинного контакту з автобусом в горизонтальному положенні, тобто лежачи перед автобусом, що розпочав рух.

Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази в сукупності, суд приходить до висновку, що 18 грудня 2017 року о 16.20 годині обвинувачений ОСОБА_3 проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, на зупинці громадського транспорту «Ровесник», навпроти будинку №23 по вул. Заводській у м.Павлограді, не виконавши вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, після поновлення руху допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автобусу «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила в цей момент дорогу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 була смертельно травмована.

У зв`язку з викладеним, покази обвинуваченого, надані в судовому засіданні щодо обставин кримінального провадження, - суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення та можливість ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, тому ці покази та ствердження суд не приймає за увагу при постановлені вироку.

Усі письмові докази, зібрані стороною обвинувачення, були ретельно перевірені судом щодо допустимості та належності, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та проведення слідчих дій, судом не було встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії необережних тяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем реєстрації та роботи характеризується позитивно, наявність на утриманні непрацездатної матері, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Згідно ч. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує вину пішохода ОСОБА_9 , зокрема порушення нею вимог п. 4.14 Правил дорожнього руху України.

Згідно п. 4.14 Правил дорожнього руху України, пішоходам забороняється:

а) Виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;
б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Судом переглянутий відеозапис з салону автобусу і встановлено, що з моменту початку руху автобусу до наїзду на потерпілу пройшло 3 секунди, що свідчить про те, що потерпіла рухалася близько до кабіни автобуса.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілої, яка просить призначити суворе покарання, відсутності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише з ізолюванням від суспільства та призначає йому покарання в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обиралась.

Під час проведення досудового розслідування проводилась криміналістична експертиза, згідно довідки Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України на проведення експертизи було витрачено 858.00 гривень /т.1 а.к.п.157/. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведених криміналістичних експертиз у розмірі 858.00 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 було заявлено позов до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 27074.58 гривень та моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, завданих кримінальним правопорушенням, та до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Кортеж» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 зазначила, що вона визнана потерпілою за кримінальним провадженням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 18.12.2017 року о 16:20 годині за участі автобуса, який належить ТОВ «АТП «Кортеж» під управлінням ОСОБА_3 , була смертельно травмована її мати ОСОБА_9 . В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була завдана матеріальна шкода, яка складається із витрат на поховання у розмірі 12074.58 гривень, спорудження надмогильного пам`ятника у розмірі 15000 гривень, в підтвердження чого надані платіжні документи. Наявність моральної шкоди обґрунтована самим фактом смерті ОСОБА_9 , яка була матір`ю та членом родини позивача. Після її смерті позивач відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, стали проявляться емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, позивач змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення здоров`я. Заподіяна моральна шкода позивачем була оцінена в 500 000 гривень. Обвинувачений офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «АТП «Кортеж». Цивільно-правова відповідальність ТОВ «АТП «Кортеж» застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом АК9642771 від 14.10.2017 року, який був діючим на час настання дорожньо-транспортної пригоди. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю, становить 200 000 гривень.

Цивільний відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у своїх запереченнях /т.1 а.к.п.74-75, т.2 а.к.п.1-2/ наполягають на залишені позову потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди з них без розгляду у зв`язку з тим, що потерпіла із заявою про страхове відшкодування до страхової компанії не зверталась та не надавала документи, що підтверджують її майнові вимоги. Страхова компанія не відмовляється від страхових виплат, але наполягає на виконанні вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В даному випадку, правовідносини між цивільним позивачем і ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є цивільно-правовими і не випливають із обвинувачення. Цивільний відповідач акцентує увагу на тому, що позов потерпілої у кримінальному провадженні може стосуватися лише обвинуваченого, а вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» можуть розглядатись лише поза межами кримінального провадження, тобто в порядку цивільного судочинства. Оскільки страховик несе відповідальність перед потерпілою особою не на підставі загальних правил відшкодування шкоди (деліктної правової моделі), так як не є завдавачем шкоди, він не може бути відповідачем при вирішенні позову в порядку ст. 128 КПК України. Такий позов повинний вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надав письмову заяву про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Цивільний відповідач ТОВ «АТП «Кортеж» заперечують проти задоволення позовних вимог про стягнення з них моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 300 000 гривень, виходячи з того, що позивачем одночасно було заявлено вимоги про відшкодування завданої шкоди до страхової компанії та до ТОВ «АТП «Кортеж». Враховуючи судову практику, потерпіла вправі звертатись за відшкодуванням шкоди або до особи, яка безпосередньо завдала їй шкоди, або до страховика. У випадку недостатності виплаченого страховиком страхового відшкодування завданої потерпілій шкоди, у потерпілої сторони виникає право звернутись вже до особи, яка безпосередньо завдала їй шкоди, із вимогою сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Крім того, розмір завданої моральної шкоди, який підлягає стягненню з ТОВ «АТП «Кортеж», не обґрунтований жодними належними доказами, про що суду надано письмові заперечення /т.1 а.к.п.71-73/.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.
Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 , яка є у даному кримінальному провадженні потерпілою (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди), пред`явила цивільний позов до юридичних осіб: ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ТОВ «АТП «Кортеж», скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 61, 128 КПК України.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно, що закріплено в ч.3 ст. 1187 ЦК України.

В ч.2 ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У даному кримінальному провадженні є встановленим, що обвинувачений ОСОБА_3 , 18 грудня 2017 року, керуючи технічно справним автобусом Рута 41, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту, внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого остання була смертельно травмована.

Факт смерті потерпілої ОСОБА_9 встановлений на підставі копії свідоцтва про смерть, виданого Павлоградським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 19.12.2017 року /т.1 а.к.п.31/ та копії лікарського свідоцтва про смерть /т.1 а.к.п.119/.

Спільне проживання покійної ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 підтверджує надана довідка квартального за місцем проживання останньої /т.1 а.к.п.32/.

Витрати на поховання загалом у розмірі 12074.58 гривень підтверджують надані потерпілою ОСОБА_6 копії квитанцій та товарних чеків /т.1 а.к.п.34-35/.

Вартість надгробного пам`ятника та робіт щодо його встановлення у розмірі 15000 гривень, сплачені позивачем, підтвердженні копією накладної /т.1 а.к.п.64/.

Обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2017 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «АТП «Кортеж» та працював водієм, що було встановлено на підставі копії наказу про прийняття на роботу /т.1 а.к.п.116/, копії трудової книжки обвинуваченого /т.1 а.к.п.118/.

Автобус Рута 41, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить на праві приватної власності ТОВ «АТП «Кортеж» /т.1 а.к.п.106/.

За обвинуваченим ОСОБА_3 директором ТОВ «АТП «Кортеж» був закріплений транспортний засіб «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підставі внутрішнього наказу від 06.04.2016 року /т.1 а.к.п.117/.

Означений транспортний засіб автобус «Рута 41» забезпечений обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №9642771 серії АК).

Відповідно до копії поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №9642771 серії АК, між ТОВ «АТП «Кортеж» та ПАТ «НАСК «Оранта» 13.10.2017 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії договору до 13.10.2018 року, включно /т.1 а.к.п.107/.
Страховиком є ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Аналогічно вказане встановлено договором (полісом) страхування (поліс №9642771 серії АК): Страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за полісом.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Тож, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, і потерпілий, хоч не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором, оскільки на його, як третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Як встановлено, має місце ДТП за участі забезпеченого страховим полісом транспортного засобу «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок якого завдано майнової, життю та здоров`ю шкоди третьої особи, якою є потерпіла ОСОБА_6 , тобто, наявне настання страхового випадку.

У даному випадку договір (поліс) обов`язкового страхування укладений із лімітом відповідальності на одного потерпілого у розмірі грошової виплати на суму 200 000 гривень (за немайнову шкоду - шкоду, заподіяну життю і здоров`ю), та у розмірі грошової виплати на суму 100 000 гривень (за шкоду заподіяну майну), із нульовою франшизою.

Страховим відшкодуванням у даному випадку покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 .

Щодо доводів цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», що даний позов не випливає із пред`явленого обвинувачення; наявності різних за характером зобов`язань у учасників судового провадження, що унеможливлює участь страховика як цивільного відповідача, то слід зауважити, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.06.2018 року за провадженням № 308/3162/15-ц висловлено правову позицію, що відмова у здійсненні страхових виплат за відсутності ознак вини у пошкодженні іншого транспортного засобу, і як наслідку відсутності цивільно-правової відповідальності як підстави для здійснення страхової виплати, - не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону №1961-IV підстав, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП і її фактичні обставини.

У даному ж випадку, наявний факт достеменного встановлення вини особи, - вина ОСОБА_3 у ДТП визнана судом, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілій особі шкоди, як і встановлено, що ДТП є страховим випадком, що покладає на страховика обов`язок здійснити відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля третій особі (потерпілій) шкоди.

Відтак, у даному провадженні пред`явлене обвинувачення та доведеність винуватості ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні безпосередньо пов`язані із пред`явленим цивільним позовом потерпілою у кримінальному провадженні.

Беззаперечно, учасники судового провадження у даній справі мають різні за характером зобов`язання, як деліктні, так договірні.

Кримінальне судочинство не встановлює заборони розглядати цивільний позов у кримінальному провадженні за умови пред`явлення його до юридичних осіб, та за умови існування у учасників провадження різних за характером зобов`язань.

Проте, кримінальним процесуальним законом не заборонено, при вирішенні цивільного позову, керуватися нормами цивільного законодавства.

Слід зауважити, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зазначенні зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання. /Постанова ВС від 20.01.2016 року; 6-2808цс15/

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). /Постанова ВС від 04.07.2018 року; 14-176 цс 18/

З приводу доводів на те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не може бути цивільним відповідачем у даному провадженні, що подібний цивільний позов не підлягає розгляду (або у позові слід відмовити), оскільки не випливає з пред`явленого обвинувачення, потерпіла не звернулася до страховика із відповідною заявою про страхове відшкодування, цивільний позов має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, - зауважується.

Право потерпілої пред`явити цивільний позов в кримінальному провадженні, в тому числі до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діями обвинуваченого, прямо передбачає ст. 128 КПК України.

Визначення цивільного позивача у кримінальному провадженні та права такої особи визначені ст. 61 КПК України.
Потерпіла, як цивільний позивач, не позбавлена права визначати осіб, до яких вона позивається.

Згідно із ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 62 КПК України права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Позовну заяву (цивільний позов у кримінальному провадженні) потерпілою подано 1 березня 2018 року.

У даному випадку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» залучено у провадженні як цивільний відповідач. Юридична особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА», уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Тобто, дана юридична особа, в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого в межах встановленого страховим договором ліміту відповідальності.
Наразі посилання на те, що цивільний позов не підлягає розгляду з причин не звернення із заявою до страховика, і взагалі страховик не може бути у даному випадку цивільним відповідачем, може свідчити про уникнення виконання обов`язку щодо сплати відшкодування шкоди, внаслідок страхового випадку.
Відсутність звернення потерпілої із заявою безпосередньо до страховика, за положеннями чинного кримінального процесуального закону, що їх наведено вище, не є правовою підставою для залишення цивільного позову без розгляду, відмови у цивільному позові. Підстави до залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду визначені ст. 129 КПК України і цей перелік є вичерпним.

Звернення потерпілої із цивільним позовом до страховика з метою відшкодування завданої внаслідок ДТП за участі забезпеченого автомобіля їй шкоди є правом потерпілої, її вибором на реалізацію її процесуальних прав.

Заперечення цивільного відповідача ТОВ «АТП «Кортеж» щодо неможливості одночасно вирішити питання про відшкодування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної та моральної шкоди страховиком та особою, яка завдала шкоди, також були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду. В постанові від 20.06.2018 року за провадженням №14-178цс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого, при цьому одночасний розгляд вимог позивача до страховика та страхувальника є можливим.

Потерпіла ОСОБА_6 в позовній заяві розділила вимоги відшкодування завданої шкоди як до страховика, так і до роботодавця обвинуваченого. Правовою підставою відповідальності ТОВ «АТП «Кортеж» є ст. 1172 ЦК України.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 Постанови орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних непоправною втратою близької людини, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 , а також суд враховує принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути на користь потерпілої з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 27 074.58 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. З ТОВ «АТП «Кортеж» суд вважає можливим в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнути 50 000 гривень на користь ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Після набрання вироком законної сили затримати ОСОБА_3 та направити до Дніпропетровської УВП УДПтСУ в Дніпропетровській області для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної криміналістичної експертизи експертами Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 27074.58 гривень та моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, завданих кримінальним правопорушенням, та до ТОВ «Автотранспортне підприємство «Кортеж» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 27074 (двадцять сім тисяч сімдесят чотири) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок, та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 200 000 (двісті тисяч) гривень, на користь потерпілої ОСОБА_6 .

Стягнути з ТОВ «Автотранспортне підприємство «Кортеж» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, на користь потерпілої ОСОБА_6 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Речові докази:

1)автобус «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_17 після набрання вироком залишити останньому по приналежності;

2)мобільний телефон марки «Nokia 1280» з номером мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_5 , переданий на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_6 - після набрання вироком законної сили залишити останній по приналежності;

3)оптичний CD-R диск марки Arita із відеозаписом з камери зовнішнього відеоспостереження магазину «Нектар» - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження;

4)оптичний CD-R диск з записом камери відеоспостереження з салону автобусу - після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Після набрання вироком законної сили зняти арешт, накладений ухвалою слідчого суді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2017 року з автобусу «Рута 41», державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві спільної власності належить ТОВ «АТП «Кортеж» та ОСОБА_17 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1