Дата документу Справа № 311/3532/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/3532/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1889/19 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП № 11»,

розглянула 6 грудня 2019року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 6 листопада 2019 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 6 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 4 січня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд дійшов висновку, що висновку, що продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за скоєне правопорушення, незаконно впливати на свідків та запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а тому вважав обґрунтованим клопотання прокурора і доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці 04 січня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, на думку захисту, ризик переховування від слідства та суду не існує, оскільки судом в ухвалі не наведено доказів, а зазначені лише абстрактні посилання на існування такого ризику. Вказує, що ОСОБА_8 вважається особою раніше не судимою, та вчиняти інші кримінальні правопорушення ОСОБА_8 не збирається, і протилежному доказів не має. Також, відсутній ризик незаконного впливу на свідків, експертів, оскільки допустимих та достатніх доказів не має. Звертає увагу, що ні прокурор ні суд не навели жодних доказів про наявність ризиків і про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_8 , зазначив, що останній ухилятися чи переховуватися від суду не бажає, закордонного паспорту не має, тому ризик переховування відсутній. Просить ухвалу суду від 06.11.2019 року скасувати, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою просить змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Зазначає, що медичний заклад в слідчому ізоляторі фактично невзмозі надати йому медичну допомогу. Звертає увагу, що прокурором документально не підтверджено ризики щодо переховування, незаконного впливу на свідків та вчинення інших злочинів. Просить суд взяти до уваги його стан здоров`я та вищенаведені доводи.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ("Бекчиєв проти Молдови" §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ("Ідалов проти Росії", "Гарицьки проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії"), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин ("Сельчук проти Туреччини", "Мацнеттер проти Австрії").

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги серйозність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та очікуване покарання, у разі визнання останнього винним, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Одночасно заслуговують на уваги і дані щодо неодноразового притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, що свідчить на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо запропонованого стороною захисту запобіжного заходу у виді домашнього арешту, судова колегія зауважує, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 зазначив про небажання проживати по зазначених в обвинувальному акті адресах і наміри проживати за адресою проживання матері.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних відомостей щодо можливого місця проживання стороною захисту не надано, що поряд із іншими вище наведеними відомостями, унеможливлює застосування по відношенню до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.

Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що в сукупності із біографічними відомостями обвинуваченого щодо вчинення ним у минулому насильницького злочину вказує на підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, даних про його особу не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово судимий, наявність ризиків негативної поведінки, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про недоцільність застосування іншого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні та необхідності застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу,колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання обвинуваченого про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та неможливістю в умовах слідчого ізолятора надати йому медичну допомогу непереконливі, оскільки випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого наданою Вільнянською міською медичною частиною № 11 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Запорізькій області підтверджено, що ОСОБА_8 отримує планове лікування (том 2 а.п. 41-42).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження строку дії раніше застосованого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 6 листопада 2019 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 4 січня 2020 року в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4