Справа № 521/9864/19
Номер провадження:1-кс/521/4042/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2019 року слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000374 від 31 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Хлібодарське, Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України (17 червня 2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000355), підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання слідчого вбачається, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_9 з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_10 , вступив в попередню змову з ОСОБА_6 , розподіливши між собою заздалегідь обумовлені ролі у спільному злочинному умислі наступним чином.
30 січня 2019 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , прибула до будинку АДРЕСА_1 , де її зустрів ОСОБА_9 , та запросив до своєї квартири, де в свою чергу на них очікував ОСОБА_6 .
В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 , діючи умисно, шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, повідомили ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості про те, що вони нібито являються працівниками Малиновського ВП в м. Одесі, та з метою гарантування її подальшого прибуття до Малиновського ВП в м. Одесі, для проведення нібито процесуальних дій, вмовили надати в якості застави золоті вироби, які належали останній, таким чином ввівши її в оману, заздалегідь не маючи наміру повернення зазначеного майна.
При цьому, ОСОБА_10 , вважаючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є працівниками Малиновського ВП в м. Одесі, та будучи впевненою в доброчесності їх намірів, не підозрюючи їх злочинних дій, погодилася та передала останнім свої золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок вагою 2,6 г., з кулоном у вигляді серця вагою 0.97 г., та золоту каблучку вагою 2,36 г.
Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , з отриманими золотими виробами з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 5 000 гривень.
За даним фактом 31 січня 2019 року слідчим Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000374, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 190 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
18 жовтня 2019 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_6 був затриманий.
Слідчий Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області звернувся до суду з клопотанням, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Слідчий у своєму клопотанні просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, що на думку сторони обвинувачення, унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, та просив обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки підозрюваний від органу досудового розслідування не переховувався.
ОСОБА_6 теж заперечував проти задоволення клопотання слідчого, та просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому підозрюваний пояснив, що виклики слідчого він не отримував, оскільки після народження дитини він з дружиною переїхав до її батьків.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання, а також документи надані стороною обвинувачення та захисту, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000374, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

12 червня 2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

18 жовтня 2019 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_6 затриманий.

Право на свободу й особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

Таким чином, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішуватись абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення за результатами розгляду клопотання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний враховувати підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, і навести їх у мотивувальній частині ухвали.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, разом з тим під час розгляду клопотання, встановлення особи підозрюваного та загальних обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 не є особою, яка потребує в теперішній час застосуванню найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 31 січня 2019 року, протоколом допиту потерпілої від 31 січня 2019 року, протоколом огляду предмета від 08 лютого 2019 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 05 квітня 2019 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).

Отже, стороною обвинувачення доведено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Про те слідчий суддя наголошує, що лише цієї умови недостатньо для обрання запобіжного заходу і враховує, що у судовому засіданні прокурором не доведено, що обґрунтовано існують ризики, що підозрюваний, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому слід зазначити, що з дня скоєння злочину ОСОБА_6 не здійснив дій направлених на незаконний вплив на потерпілу та свідків. Крім того, слідчий суддя ставить під сумнів, що ОСОБА_6 навмисно переховувався від слідства, оскільки до клопотання не долучено відомостей які б вказували, що стороною обвинувачення приймались заходи для встановлення фактичного місця знаходження ОСОБА_6 . Матеріали, які надані слідчому судді не містять відомостей, які б свідчили про те, що підозрюваному належним чином вручались виклики про необхідність з`явитись до слідчого. Також варто зауважити що, 08 лютого 2019 року ОСОБА_6 власноруч написав заяву, де виклав обставини вчинення ним злочину, однак з невідомих на то причин повідомлення про підозру було складено лише у квітні 2019 року, та до слідчого ОСОБА_6 викликався на 24 квітня, 25 квітня та 26 квітня 2019 року.
Тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, не може свідчити про намір ОСОБА_6 вчинити дії які б перешкоджали кримінальному правопорушенню, при цьому слідчий суддя враховує наступне.

Як зазначено в п.143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорсткого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною,або наявність зв`язків в іншому місці ( «Панченко проти Росії»).

Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

На думку слідчого судді прокурор не навів мотивів щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ст.181 КПК України в якості запобіжного заходу може бути застосоване Особисте зобов`язання яке полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. На думку слідчого судді існують певні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, приходжу до обґрунтованого висновку про необхідність обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання з покладенням на підозрюваного певних процесуальних обов`язків, які на думку слідчого судді будуть достатні для належної поведінки підозрюваного.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя вбачає наявність підстав, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, та вважає, що даний запобіжний захід є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя також враховує презумпцію невинуватості, та обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання ОСОБА_6 (підозрюваний одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), має постійне місце мешкання за яким мешкає разом з дитиною, дружиною та її батьками, зі слів офіційно працевлаштованого, та на теперішній період часу працює в піцерії. Щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, то КПУ України (ст. 17), як і Конституція України (ст. 62) передбачає презумпцію того, що кожна людина є невинною поки її вина не буде доведена обвинувальним вироком, який набув законної сили.. Окрім того, під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує суму збитку, у заподіянні якої ОСОБА_6 підозрюється.
Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 179, 186, 193, 194, 196, 205 КПК України, - слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .
Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки строком на шістдесят днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у цьому ж кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого та прокурора.

Строк дії ухвали слідчого судді становить шістдесят днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали, тобто з 19 жовтня 2019 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання припиняє свою дію 18 грудня 2019 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1