Справа № 159/4703/18 Провадження №11-кп/802/333/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001264 від 05.06.2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, уродженку м. Ковель Волинської області, з середньою освітою, не одружену, непрацюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму
засуджено за:

- ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченій залишено попередній тримання під вартою.
Строк покарання постановлено рахувати з 05.06.2018.
Цим вироком скасовано арешт на майно, та вирішено питання про долю речових доказів.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 2288 гривень.
ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що 05 червня 2018 року, близько 00 год. 35 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , під час спільного розпивання спиртних напоїв зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , в ході раптово виниклої між ними сварки, діючи умисно та повністю усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 , свідомо допускаючи їх настання, у коридорі цієї квартири, заподіяла останньому один сконцентрований удар кухонним ножем у грудну клітку зліва, чим спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням артерій і вен та гемотораксом зліва з розвитком геморагічного шоку, які за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного пошкодження грудної клітки зліва з пошкодженням артерій і вен з лівобічним гемотораксом та з розвитком геморагічного шоку, яке знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.
В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої, захисник вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Посилається, що обвинувачена не мала наміру позбавляти життя ОСОБА_9 , її дії були раптовими, перша лише намагалася налякати його. Просить суд звернути увагу, що ОСОБА_7 нанесла всього один удар ножем у тулуб потерпілого та не розраховувала, що від цього удару може наступити смерть, а також на ту обставину, що обвинувачена відразу ж після скоєного викликала швидку допомогу.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинувачену, її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який її заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано.
Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самої обвинуваченої, яка не заперечила перебігу подій з її участю за обставин, викладених в обвинуваченні, пояснила механізм нанесення нею удару ножем в ділянку грудної клітки ОСОБА_9 під час конфлікту, від чого той впав, та після приїзду швидкої допомоги помер.
Своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував також показаннями свідка ОСОБА_10 матері обвинуваченої, протоколом огляду місця події від 05.06.2018 з фототаблицями до нього, протоколом огляду трупа від 05.06.2018, стенограмою виклику з Ковельського відділення екстреної медичної допомоги, висновком експерта (експертиза трупа) № 121 від 05.06.2018, протоколом огляду речей від 24.07.2018, висновком експерта № 16 судово-імунологічної експертизи від 07.06.2018, висновком експерта № 299 дактилоскопічної експертизи від 27.06.2018, висновком експерта № 34-МК судової медико-криміналістичної експертизи від 14.06.2018, та іншими доказами, які є об`єктивними та відтворюють повну картину подій вчиненого злочину.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена не мала наміру позбавляти життя потерпілого є необґрунтованими, оскільки досліджені судом першої інстанції дані слідчого експерименту за участю обвинуваченої щодо обставини події злочину повністю узгоджуються з наявними на тілі потерпілого тілесними ушкодженнями, механізмом їх утворення та причиною смерті останнього і свідчать, що дії обвинуваченої полягали в нанесенні удару в ділянку знаходження життєво-важливих органів колюче-ріжучим предметом ножем.
Так, згідно роз`яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові № 5-32 кс 12 від 31 січня 2013 року.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачена свідомо припускала можливість настання наслідків у виді смерті, хоча, можливо, й не бажала позбавити життя, а тому в її діях присутній непрямий умисел на спричинення смерті потерпілому.
Виходячи із перевірених матеріалів провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_7 усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки та хоч і не бажала, проте свідомо допускала, що нанесення потерпілому удару ножем в область життєво важливої ділянки тіла грудної клітки, може призвести до смерті потерпілого, тобто її дії свідчать про вчинення умисного вбивства потерпілого з непрямим умислом.
Не доводить відсутність умислу на вбивство і поведінка обвинуваченої в частині надання потерпілому першої медичної допомоги та виклику швидкої допомоги, оскільки розцінюється апеляційним судом як усвідомлення своїх дій та бажання відвернути їх наслідки. Даний факт було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, проте це не спростовує висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є правильною.

За таких обставин, посилання захисника про перекваліфікацію дій останньої на ч. 2 ст. 121 КК України апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, спростовану судом першої інстанції, яка є нічим іншим, як способом пом`якшення кримінальної відповідальності для обвинуваченої.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд вважає, що призначене з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як особливо тяжкий, даних про особу винної, наявності обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття у вчиненому, активного сприяння розкриттю злочину, обставин, що його обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи, з якою винна перебувала у близьких відносинах, ставлення обвинуваченої до вчиненого нею діяння, що виразилось у виклику екстреної медичної допомоги та самостійному наданні потерпілому першої медичної допомоги покарання ОСОБА_7 у виді реального позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як нею самою, так і іншими особами.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді