____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2739/19
Провадження № 1-кп/520/579/19
УХВАЛА
іменем України

29.08.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000345 від 28.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

В с т а н о в и в :

В провадженні Київського районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор мотивує клопотання тим, що обвинувачений раніше скоїв злочин та є ризики, що може продовжити злочинну діяльність, не має міцність соціальних зв`язків, може переховуватись від суду і перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачений та захисник заперечують проти задоволення клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявили суду клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Мотивують клопотання тим, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, не має наміру ухилятися від суду, хворіє, потребує лікування. Захисник вважає, що прокурор не довела ризики, на підставі яких просить утримувати обвинуваченого під вартою. Тривалий час, протягом 6 місяців прокурор не надала суду доказів для їх дослідження судом, тому прокурор не довела вину обвинуваченого у скоєнні злочину. Суд позбавлений можливості дослідити будь-які докази по справі. Прокурор навмисно сприяє, щоб суд в подальшому утримував обвинуваченого під вартою і всі вимушені чекати коли прокурор надасть докази для дослідження суду, в той же час за рахунок держави обвинувачений безпідставно утримується під вартою. Обвинувачений має постійне місце проживання, де він проживав до арешту у своїх родичів. Просить суд обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор вважає, що немає підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд, вислухавши заявлені клопотання та думки учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до обвинуваченого з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення важливих обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжувати злочину діяльність тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведенного прокурором обгрунтування клопотання.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , з урахуванням особи обвинуваченого, а також з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у скоєнні тяжкого злочину відповідно до ст.12 КК України, суд приходить до висновку, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки прокурором доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, але не доведені обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, тому колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 182, 183, 184, 196, 197, 331, 369-372 КПК України, суд
У х в а л и в :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арештустроком на 60 діб, тобто до 28.10.2019 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-Знаходитись з 23.00 до 07.00 години за адресою: АДРЕСА_1

-не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-прибувати до суду за кожною вимогою;
-здати на зберігання до Міграційної служби за місцем фактичного проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Білгород-Дністровський ВП ГУНП в Одеській області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти в залі судового засідання.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1