УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження №0000288 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 8 липня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербове, Казанківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, що має середню освіту, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України,

-якою задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 24.09.2019р. включно. У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали закінчується 24 вересня 2019 року.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованою.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 з моменту затримання був позбавлений права на захист, про те, що його позиція не узгоджена з адвокатом, ОСОБА_6 неодноразово заявляв в судовому засіданні.

Вказує, що сторона обвинувачення не надала суду вагомих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому злочині, не забезпечила явку потерпілих та свідків до суду, таким чином розгляд справи безпідставно затягується.

Всі докази, надані стороною обвинувачення, обвинувачений та сторона захисту вважають недопустимими, так як вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Звертає увагу, що співробітники правоохоронних органів отримували докази внаслідок катування обвинуваченого ОСОБА_6 , жорстокого поводження з ним.

Зазначає, що в клопотанні від 04.07.2019р. прокурор дає перелік ризиків, але не доводить їх.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

3 квітня 2019 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України.

28 травня 2019 року за наслідками підготовчого судового засідання колегією вирішено призначити справу до судового розгляду та розглянуто клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , яке задоволено, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено до 26 липня 2019 року включно.

8 липня 2019 року прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи наявністю обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду, а також, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не зникли, а тому подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки не можливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід, в тому числі і той, що просив обвинувачений та його захисник, у вигляді домашнього арешту.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000288 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 310, ч.2 ст. 309 КК України, постановлено ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 26 липня 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також ризику продовження обвинуваченим вчинення нових злочинів, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини, серед яких і корисливий із застосуванням насильства. З місць позбавлення волі звільнився 31 березня 2017 року, та обвинувачується у скоєнні нових, в тому числі особливо тяжких злочинів вже в травні 2017 року, тобто менше ніж через два місяці з часу звільнення. До затримання офіційного місця роботи, чи інших законних джерел доходу не мав. Не одружений, міцних соціальних зв`язків не має.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень власній сестрі ОСОБА_8 , з матір`ю не спілкується, а батькові в судовому засіданні суду першої інстанції, висловлював погрози насильницького характеру, що також може свідчити про можливість скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Крім того, обвинувачений зареєстрований за адресою, житловий будинок за якою зруйнований, зі слів батька обвинуваченого ОСОБА_9 , допитаного в якості свідка в суді першої інстанції, обвинувачений зловживав спиртними напоями та наркотичними засобами, мав агресивну поведінку відносно членів своєї родини.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 8 липня 2019 року, якою ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 24 вересня 2019 року включно, у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: