Номер провадження: 11-кп/813/378/19
Номер справи місцевого суду: 521/5044/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2016 року в кримінальному провадженні №0000500, внесеному до ЄРДР 28.01.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. С. Трояни Кілійського району Одеської області, гагауза, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі Клінічного госпіталю Державної Прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_1 ) суму в розмірі 3 057 гривень 23 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 450 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_9 , 27.01.2015 року близько о 20.00 годині, знаходячись в приміщенні кухні за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13, на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, реалізуючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар правою рукою, стиснутою в кулак, в район лівого вуха ОСОБА_11 . Після цього наніс ще кілька ударів правою рукою, стиснутою в кулак, в область голови, внаслідок якого останній впав на підлогу на спину, вдарившись потилицею, та знепритомнів. Своїми діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_11 тілесні пошкодження у вигляді ЗЧМТ в формі струсу головного мозку, крововиливу та ушибленої рани потиличної області, крововиливу та ушибленої рани лівої вушної раковини, крововилив носа, крововилив ссадна правого стегна.

Вказані тілесні ушкодження, згідно п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, виправдати ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України; дії обвинуваченого кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України; цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 залишити без розгляду.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченого просить оскаржуваний вирок скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає, що висновки районного суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, показанням обвинуваченого, свідків, допитаних під час судового розгляду. Рішення суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілого ОСОБА_11 , висновку експерта №352 від 23.02.2015 року, який є недопустимим доказом. Також, на думку апелянта, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час вирішення цивільного позову потерпілого. Судом першої інстанції задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , який останній подав, в порушення вимог ст. 128 КПК України, після початку судового розгляду кримінального провадження.

Заперечення на апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_11 подав на неї заперечення, в яких зазначає, що вирок районного суду є законним, обгрутованим та вмотивованим, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки районного суду. В зв`язку з чим, потерпілий просить, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Позиції учасників судового провадження.
До початку судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 змінив вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи зміненої апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги захисника; виступ потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідо до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.У цій частині вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду, з зазначенням мотивів, з яких суд не враховує окремі докази; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суду належить дати аналіз усіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Проте суд у повній мірі цих вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд послався на дані, що містяться в показання потерпілого, свідків, письмових доказах (т. 1 а. с. 190-191).

Всупереч положенням ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку лише перерахував вказані докази, проте не зазначив, які саме фактичні дані, що містяться в цих доказах, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у цьому провадженні та не дав оцінку цим доказам з точки зору їх допустимості, належності, достатності.

Суд першої інстанції у вироку взагалі не мотивував чому він відхилив доводи сторони захисту про недопустимість деяких доказів через порушення порядку їх отримання та невідкриття їх стороні захисту, а саме висновку експерта №352 від 23.02.2015 року та копії медичної картки №320 стаціонарного хворого клінічного госпіталю ДПС України, не навів доводів чому він не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про його невинуватість в скоєнні злочину, за яким суд визнав його винуватим.

В зв`язку з чим, змінені доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду районним судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає обгрунтованими, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 347 КПК України, судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі.
Згідно матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 цивільний позов під час досудового розслідування заявлено не було (т. 1 а. с. 2-10, 119).

В судовому засіданні 20.05.2015 року розпочато судовий розгляд кримінального провадження, прокурором оголошено обвинувальний акт, цивільний позов прокурора, встановлено особу обвинуваченого, роз`яснено суть обвинувачення, визначено обсяг та порядок дослідження доказів та відкладено судовий розгляд в зв`язку з необхідністю викликати свідків кримінального провадження (т. 1 а. с. 38-40).

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим ОСОБА_11 цивільний позов подано лише 26.05.2015 року, тобто після початку судового розгляду, та з журналів судових засідань неможливо встановити чи оголошувався та приймався до розгляду зазначений цивільний позов та чи визнавав його обвинувачений (т. 1 а. с. 56), що свідчить про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

На думку апеляційного суду, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, вирок суду не відповідає положенням ст. ст. 370, 374 КПК України, є немотивованим та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. ст. 7, 9 КПК України, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КПК України, вказані порушення, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнаються апеляційним судом суттєвими, та відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000500, внесеному до ЄРДР 28.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в тому ж суді в іншому складі, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2016 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000500, внесеному до ЄРДР 28.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала не оскаржується.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4