справа № 208/6508/19
№ провадження 1-кс/208/2839/19
УХВАЛА
Іменем України

02 жовтня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001827 від 25.09.2019 року за ст. 290 КК України, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арешт на вилучений в ході огляду від 25.09.2019 року автомобіль АУДІ А 6, н.з. НОМЕР_1 , ключ запалення та технічний паспорт від нього.
Клопотання вмотивоване тим, що до Кам`янського ВП надійшов рапорт від ІСРПП КВП про те, що 25.09.2019 року по вулиці Сурській було виявлено автомобіль АУДІ А6, н.з. НОМЕР_1 , польської реєстрації, в котрого механічним шляхом знищено номер кузова. За даним фактом відомості були внесені до ЄРДР № 0001827 від 25 вересня 2019 року за ст. 290 КК України. 25.09.2019 року було проведено огляд місця події, за адресою: вулиця Медична, 15, під час якого було виявлено та вилучено автомобіль АУДІ А 6, н.з. НОМЕР_1 , польської реєстрації, в котрого механічним шляхом знищено номер кузова, автомобіль було вилучено до Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, також було виявлено та вилучено ключ запалення та технічний паспорт автомобіля. Опитано водія автомобіля ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий пояснив, що приблизно місяць тому він придбав автомобіль АУДІ А 6, н.з. НОМЕР_1 , польської реєстрації, за 1500 умовних одиниць у невідомого йому чоловіка. 25.09.2019 року, приблизно о 14:20 годині його зупинили працівники поліції по вулиці Сурська, так як останній не помітив дорожній знак «В`їзд заборонено», при перевірці документів та звірки номерів, виявилось, що номер кузова відсутній, чого ОСОБА_5 не знав.
Слідчий вважає, що оскільки номер кузова автомобіля знищений механічним шляхом та автомобіль викликає підозру, необхідним є застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів.
У судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання з наведених у ньому обґрунтувань.
Прокурор у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Особа що здійснювала керування транспортним засобом ОСОБА_6 будучи повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів клопотання, а саме протоколу огляду місця події, вбачається, що 25.09.2019 року у період часу з 15:00 години до 15:25 години слідчий ОСОБА_3 у присутності свідків та власника авто ОСОБА_5 провів огляд автомобілю марки АУДІ А 6, н.з. НОМЕР_1 , яким, зокрема, було виявлено знищення номеру кузова автомобіля механічним шляхом.
Відомості до ЄРДР за даним фактом були внесені 25.09.2019 року о 17:55 годині за № 0001827, тобто вже після огляду та вилучення автомобіля слідчим.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 214 КПК).
Згідно з частиною 3 статті 214 КПК України до внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведений лише огляд місця події. У такому випадку внесення відомостей до ЄРДР повинно здійснюватися негайно після завершення огляду.
В той же час, клопотання та додані матеріали не містять ні посилань на невідкладність цього випадку, ні його обгрунтування, з описання фактичних обставин події у клопотанні не вбачається, що був наявним ризик пошкодження або знищення майна, загрози життю та здоров`ю, тощо, що давало б слідчому підстави негайно приступити до проведення огляду без внесення відомостей до ЄРДР, що не є складною процесуальною дією і не займає багато часу.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Достатньою підставою для внесення відомостей до ЄРДР в даному випадку був рапорт від ІСРПП КВП, зареєстрований в ЖЄО 25.09.2019 року за № 18022, який вказує на виявлення працівниками поліції ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).
Ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Ст. 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Таким чином, слідчий суддя вважає протокол огляду місця події від 25.09.2019 року недопустимим доказом таким, що отриманий не в порядку, передбаченому КПК, до внесення відомостей до ЄРДР без обгрунтування невідкладності такої слідчої дії, що тягне за собою неможливість арешту майна, вилученого в ході незаконного огляду.
Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Керуючись ст. 22, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001827 від 25.09.2019 року за ст. 290 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1