Номер провадження: 11-сс/813/840/19
Номер справи місцевого суду: 509/2262/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000791 від 04 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000791 від 04 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, накладений арешт на майно - легковий автомобіль марки «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 (Польська реєстрація), номер кузову НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію т/з № НОМЕР_3 , з подальшим зберіганням на арешт-майданчику УПД ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Аеропортівська 29а.
Свідоцтво про реєстрацію т/з № НОМЕР_3 залишено в матеріалах кримінального провадження для подальшого проведення експертизи.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою

-відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна,

-скасувати арешт, накладений на автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 (Польська реєстрація), номер кузову НОМЕР_2 ,

-скасувати зобов`язання щодо утримання автомобіля на арешт-майданчику,
-зобов`язати слідчого повернути безкоштовно зазначений автомобіль ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, оскільки слідчий суддя не навів в ухвалі про арешт майна підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Також адвокат в апеляційній скарзі наполягає на тому, що вилучення зазначеного автомобіля у ОСОБА_7 було проведено незаконно, оскільки здійснювалось інспектором ГРПП з обслуговування СП ГУНП в Одеській області, який не уповноважений відповідно до норм КПК України на вчинення таких дій, та в підтвердження вилучення майна ОСОБА_7 не було надано відповідних документів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
За таких обставин та з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На теперішній час слідчим відділом Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000791 від 04 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
04.05.2019 року до Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт інспектора ГРПП з обслуговування СП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , про те що ним в ході несення служби 04.05.2019 року на автошляху Одеса-Овідіополь, круговий рух в районі вул. Ангарської в смт Авангард Овідіопольського р-ну, було зупинено а/м «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 (Польська реєстрація) під керуванням ОСОБА_9 , який надав для перевірки свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 , яке викликало сумнів у справжності. (ЖЄО №424 від 04.05.2019)

Інспектором ГРПП ОСОБА_8 було вилучене свідоцтво про реєстрацію №2014615 а/м «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 ( Польська реєстрація).
Автомобіль «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 згідно з актом огляду та затримання транспортного засобу № 4600 було поміщено на арешт-майданчик УПД ГУНП в Одеській області за адресою: м.Одеса вул.Аеропортівська 29-а.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий обґрунтував його тим, що вилучене майно має істотне значення для досудового розслідування.
Слідчий суддя погодився з доводами слідчого, викладеними в його клопотанні про арешт майна, та ухвалив накладення арешту:
-на свідоцтво про реєстрацію - з посиланням на те, що воно, можливо, являється предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,
-на легковий автомобіль з посиланням на те, що він має значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками слідчого судді, оскільки вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.171 КПК України та не містить достатньої інформації, яка б надала слідчому судді можливість ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим до клопотання про арешт майна були надані витяг з ЄРДР, рапорт та пояснення інспектора, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, копія свідоцтва про реєстрацію, постанова про долучення предметів до кримінального провадження у якості речових доказів.

Дослідивши матеріали, що долучені слідчим до клопотання про накладення арешту, апеляційний суд зауважує, що копія рапорту та пояснення інспектора мають незадовільну якість, через що їх неможливо прочитати та ознайомитися з наявною в них інформацією (а.с.8-9).

В якості підстави накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію слідчий зазначив, що цей документ може бути предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

В свою чергу, як зазначено в клопотанні слідчого вилучений автомобіль може бути предметом іншого злочину, при цьому не зазначивши якого саме.

Апеляційний суд вважає, що слідчий у клопотанні формально визначив підстави застосування такого заходу забезпечення провадження без зазначення мети, передбаченої положеннями ст.170 КПК України, для накладення арешту на вищезазначене майно.

Накладаючи арешт на легковий автомобіль, слідчий суддя жодним чином не обґрунтував твердження про те, що арештований автомобіль відповідає критеріям, визначеним в ст.98 КПК України, в тому числі, може бути використаний для встановлення важливих фактичних обставин у кримінальному провадженні.

Слідчий, в клопотанні в розумінні вимог ст.132 КПК України, не обґрунтував вимоги про арешт майна щодо підтвердження наявності розумних підозр того, що вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки.

Слід зазначити, що власнику арештованого майна ОСОБА_7 не повідомлялось про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Крім того, з матеріалів провадження за клопотанням слідчого вбачається, що автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію були вилучені інспектором ГРПП з обслуговування СП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 в порядку ст.265 КУпАП, якою передбачені підстави для вилучення речей та документів в порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення. Проте відсутні відомості про саму справу, її кваліфікацію за нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, рішення, що було прийнято за результатами її розгляду.

Крім того, з матеріалів провадження залишається незрозумілим, яким чином вилучені предмети та документи були передані зі справи про адміністративне правопорушення до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000791 від 04 травня 2019 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого не дав належну оцінку його відповідності вимогам, передбаченим статтею 171 КПК України.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

До клопотання слідчого не було додано доказів, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у право власності третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 такою, що підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвалу, якою клопотання про арешт майна повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 травня 2019 року про накладення арешту на легковий автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_4 (Польська реєстрація), номер кузову НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію т/з № НОМЕР_3 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 повернути прокурору процесуальному керівнику у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000791 від 04 травня 2019 року, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3