Номер провадження:1-кп/521/373/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання, яке підтримала адвокат ОСОБА_5 , щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки є підстави які надають право суду для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, оскільки вважав, що існують ризики у вигляді переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вивчивши обвинувальний акт та приложені до нього матеріали, вислухавши клопотання обвинуваченого та думку захисника і прокурора, суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України. В судовому засіданні він частково визнав обставини скоєння кримінальних правопорушень. На думку суду, під час обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 існували ризики передбачені ст. 177 КПК України, які перешкоджали застосуванню будь-якого більш м`якого запобіжного заходу. Однак з часом, вказані ризики втратили своє значення.

В теперішній час ризики оголошені прокурором не підтверджені об`єктивними доказами та не дають суду достатніх підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Так прокурором в судовому засіданні не надано доказів того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинить новий злочин та буде незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженню. Під час судового розгляду судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не переховувався від органу досудового розслідування, а самостійно з`явився до відділку поліції. Одразу ж повідомив співробітникам поліції про всі обставини скоєних злочинів. В судовому засіданні свою вину фактично визнав частково. Під вартою знаходиться на протязі 9 місяців, з 23.05.2016 року.

Розгляд провадження не буде закінчений з об`єктивних причин в найближчі декілька тижнів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків які перешкоджають виконанню завдань кримінального провадження.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Оскільки прокурором не доведено, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинить нове кримінальне правопорушення у період розгляду кримінального провадження, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби, а також з покладенням на обвинуваченого певних процесуальних обов`язків, який на думку суду буде достатній для належної поведінки обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можливо шляхом зміни місця мешкання без повідомлення прокурора та суд.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим (за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 296 КК України встановлене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років), вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_4 (є громадянином України, зареєстрований та тривалий час проживає в АДРЕСА_1 , проживає разом з дружиною ОСОБА_6 та малолітньою дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 ), майновий стан обвинуваченого (намагається постійно працювати на легальних роботах для забезпечення себе та своєї родини засобами для існування), раніше судимий.
Суд також враховує, що дружина хворіє тяжким захворюванням (СНІД) та потребує додаткового піклування та спеціалізованого лікування.
Викладені обставини, поведінка обвинуваченого після скоєння злочину (добровільне з`явлення до правоохоронного органу), його поведінка у залі судового засідання, щирість доводів за клопотанням свідчать про можливість застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Застосування вказаного запобіжного заходу буде відповідати як вимогам Європейської Конвенції з прав людини (Практиці Європейського суду з прав людини) так і завданням кримінального провадження. Відповідно до Рішення у справі Ноймайстер проти Австрії ЄСПЛ зазначає, що обмеження строку запобіжного ув`язнення тісно пов`язане з презумпцією невинуватості таке позбавлення свободи не повинно перетворитися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ у справі Москаленко проти України № 50264/08 від 17.04.2014 року, п. 36 Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Пункт 37 вказаного Рішення зазначає, щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку.

Фактично, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, окрім пропозиції розпочати суд над обвинуваченим протягом розумного строку або забезпечити особі тимчасове звільнення, - імперативно вимагає здійснити звільнення не пізніше моменту, коли затримання, що триває, перестає відповідати критерію розумності /Рішення ЄСПЛ у справі Яблонський проти Польщі п. 83/. У даному випадку знаходження ОСОБА_4 , як зазначено судом вище, під вартою на протязі більше 9 місяців та відсутність об`єктивної можливості закінчити розгляд справи в найближчі дні, на думку суду свідчать про відсутність критерію розумності в триманні під вартою обвинуваченого.

Враховуючи відсутність доказів ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду обвинуваченого, незаконного впливу на свідків і вчинення нового злочину, та враховуючи викладені в ухвалі обставини, суд вважає, що підстав для продовження найбільш суворого запобіжного заходу не має. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі однієї тяжкості скоєного - є не допустимим.

До ухвалення вироку суду, особа обвинуваченого свідчить про можливість знаходження в суспільстві, однак з певними обмеженнями які покладаються на останнього вказаною ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 331, 350, 372 КПК України, СУД, -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у певний період доби, а саме з 18 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.
Роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 18 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачений ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду.

2)не відлучатись із населеного пункту /м. Одеса/, в якому він проживає (зареєстрований) та перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3)повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

4)утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по кримінальному провадженню;

5)носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 27.02.2017 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 28.04.2017 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали терміново направити працівникам Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для встановлення електронного засобу контролю обвинуваченому ОСОБА_4 .

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: ОСОБА_1