Номер провадження: 11-сс/813/764/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника заявника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 13.12.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0004041, внесеному до ЄРДР 13.12.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 13.12.2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004041, внесеному до ЄРДР 13.12.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на необхідність збереження предмету кримінального правопорушення і на виключення ризиків подальшої реалізації нерухомого майна.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та постановлена з порушенням норм КПК України, наводить відповідні доводи, у зв`язку з чим просив скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 13.12.2017 року.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, доповнив її просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

В оскарженій ухвалі зазначено, що під час досудового розслідування було встановлено, що 03.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_10 укладений кредитний договір № 2007/24- 24/166 терміном 10 років для надання грошового кредиту у розмірі 200000 доларів США з цільовим призначенням будівництво будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Предметом іпотеки стала вказана земельна ділянка та поручителем виступив ОСОБА_11 . Проте термін договору сплив, заборгованість ОСОБА_10 не погашено, крім того, умов договору вона і поручитель перед банком не виконали та умисно відчужили заставне майно земельну ділянку АДРЕСА_1 ..

Пославшись в ухвалі на ст. ст. 98,172, 173 КПК України, слідчий суддя зазначив, що приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на нерухоме майно,
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказував на те, що на час укладення договору земельна ділянка під жодною забороною не перебувала, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, крім того, зазначена земельна ділянка, станом як на дату укладання договору купівлі - продажу, так і на даний час не є предметом іпотеки за будь-якими договорами забезпечення перед будь-яким особами.

Агінов вказував на те, що з урахуванням того, що досудове розслідування розпочато у зв`язку із невиконанням ОСОБА_10 умов Кредитного договору, № 2007/24-24/166, від 03.09.2007 року, предметом кримінального правопорушення є грошові кошти, отримані ОСОБА_10 за зазначеним кредитним договором, а не належна ОСОБА_8 земельна ділянка.

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси, від 14.07.2014 року іпотечний договір, укладений між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою 1.1 р. за реєстраційним № 2104 - розірвано, визнано припиненим у Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» права іпотеки за укладеним з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою 1.1. 03.09.2007 р. за реєстраційним № 2104, на земельну ділянку, площею 0,0570 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № 458694.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2010 р. між АКБ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_10 за ініціативою банку було укладено Додаткову угоду № 3 про внесення змін до кредитного договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/24-4/166 відповідно до умов якого процентна ставка за користування кредитом була збільшена до 14,3 %.

Зокрема, з моменту отримання кредиту й до останнього платежу, ОСОБА_10 сплатила за кредитом з урахуванням процентів майже 100 000,00 доларів США.

21 вересня 2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу, за яким старий кредитор - клієнт відступив новому кредитору - фактору права вимоги до фізичної особи ОСОБА_10 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/24-24/166 від 03.09.2007 року, Договором поруки № 03-24/700 від 03.09.2007 р.

21 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу № 345/ФК-18, за яким старий кредитор - клієнт відступив новому кредитору - фактору права вимоги до фізичної особи ОСОБА_10 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/24-24/166 від 03.09.2007 року, Договором поруки № 03-24/700 від 03.09.2007 р.

21 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_12 було укладено договір відступлення права вимоги № 345/1, за яким старий кредитор - цедент відступив новому кредитору - цесіонарію права вимоги до фізичної особи ОСОБА_10 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/24-24/166 від 03.09.2007 року, Договором поруки № 03-24/700 від 03.09.2007 р.

ОСОБА_10 повідомили про зміну кредитора і вона звернулася до нового кредитора з метою врегулювання існуючої заборгованості.

24 вересня 2018 року відносини між новим кредитором та боржником було врегульовано у зв`язку із чим між сторонами було укладено Договір про припинення Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 2007/24-24/166 від 03.09.2007 р.

ОСОБА_8 звертав увагу на те, що станом на цей час до вказаної земельної ділянки не має жодних претензій ані новий кредитор ОСОБА_12 , ні старий ПАТ « Укрсоцбанк»

Апеляційний суд звертає увагу на положення ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якого не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що про підозру у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено не було.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_8 відносно того, що земельна ділянка була придбана ним понад чотири роки тому, за весь час ним не було здійснено жодних дій, спрямованих на відчуження земельної ділянки, яка була придбана для використання в особистих цілях, а саме для добудови будинку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд констатує, що в оскарженій ухвалі слідчий суддя, пославшись на клопотання слідчого не вмотивував належним чином наявності ризику реалізації вказаного нерухомого майна і не врахував наслідки арешту для третіх осіб.

Аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Згідно з положеннями п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно необхідно відмовити.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 13.12.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0004041, внесеному до ЄРДР 13.12.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004041, внесеному до ЄРДР 13.12.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4