Номер провадження: 11-кп/813/931/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2019 року в кримінальному провадженні №0003246 від 01.06.2018 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, тимчасово не працюючий, одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Зобов`язано ОСОБА_8 сплатити штраф у тримісячний строк з моменту набрання чинності вироком та повідомити про сплату штрафу Приморський районний суд м. Одеси шляхом надання документу про сплату штрафу.

Згідно з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, при наступних обставинах.

Так, відповідно до наказу №533 від 04.10.2017 року, ОСОБА_8 05.02.2018 року призначено на посаду водія автотранспортних засобів автоколони цеху перевезення пошти у Одеській дирекції ПАТ "Укрпошта" з наділенням обов`язків щодо отримання та перевезення поштових відправлень, тобто експедитора. 04.10.2017 року між директором Одеської дирекції УДППЗ "Укрпошта" та ОСОБА_8 укладено договір про повну матеріальну відповідальність з метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей, що належать Одеській дирекції УДППЗ «Укрпошта». В той же час, ОСОБА_8 в порушення своєї посадової інструкції та вище вказаного договору, у період часу з 14.04.2018 до 21.04.2018, більш точні час та дату не встановлено, перебуваючи на своєму робочому місці у Одеській дирекції ПАТ «Укрпошта», по вулиці Садова, 10, умисно, з корисливих мотивів, отримавши для подальшого їх пересилання поштові посилки за накладними № 689 індекс направлення 65025, у якій знаходилась електробатарея до ноутбука, вартістю 500 грн. без накладної плати; №662 індекс направлення 49054 у якій знаходилась електробатарея до ноутбука вартістю 500 грн. без накладної плати; №690 індекс направлення 29013 у якій знаходилась стандартна електробатарея до мобільного телефону вартістю 500 грн. без накладної плати; №712 індекс направлення 65490 у якій знаходилась стандартна електробатарея до мобільного телефону вартістю 500 грн., без накладної плати, які належать ФОП ОСОБА_9 , незаконно їх привласнив, розпорядився привласненим на свій розсуд, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 2 000 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити в частині призначення додаткового покарання, у резолютивній частині вироку зазначити, що ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з віданням та розпоряджанням матеріальними цінностями і з матеріальною відповідальністю за ввірене майно та виключити з резолютивної частини вироку відомості щодо зобов`язання оплати штрафу у тримісячний строк, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор вказує, що санкцією ч. 1 ст. 191 КК України, зокрема, передбачено альтернативне покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років або без такого, згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначаються мотиви призначення покарання, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається міра покарання, призначена по кожному з обвинувачень, що визначені судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, а у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам роз`яснено, що рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Таким чином, прокурор стверджує, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при ухваленні вироку суд не дотримався, у зв`язку з чим допустив істотне порушення вимог КПК України, що перешкодило ухвалити законне судове рішення. Крім того, прокурор зазначає, що під час прийняття рішення судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано норму закону, яка не підлягає застосуванню. Так, прокурор вказав, що суд не посилаючись на ч. 4 ст. 53 КК України в резолютивній частині вироку зобов`язав ОСОБА_8 сплатити штраф у тримісячний строк, проте відповідно до вказаної статті суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року, що зроблено судом не було.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.191 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Ці обставини ніким не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 було засуджено 18.03.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Разом з цим, санкція ч.1 ст. 191 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу у розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Тобто, санкція ч.1 ст.191 КК України передбачає альтернативу призначення або не призначення додаткового покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Порядок призначення додаткового покарання залежить від особливостей конструкції санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України. В одних із цих санкцій додаткове покарання передбачене як обов`язкове, а в інших як факультативне.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого судом рішення.

Однак суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримався вимог Закону про кримінальну відповідальність, оскільки, призначивши ОСОБА_8 основне покарання у виді штрафу та не мотивувавши в мотивувальній частині вироку не призначення додаткового покарання, в резолютивній частині вироку не прийняв рішення щодо додаткового покарання, що вказує на обґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора щодо недоцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, оскільки обвинувачений щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також наявність встановлених районним судом обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вказують про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Між тим, в резолютивній частині вироку - в абзаці 2 суд першої інстанції зазначив, про зобов`язання ОСОБА_8 сплатити штраф у тримісячний строк з моменту набрання чинності вироком та повідомити про сплату штрафу Приморський районний суд м. Одеси шляхом надання документу про сплату штрафу.

На думку апеляційного суду така вказівка суду першої інстанції є зайвою та такою, що не відповідає вимогам закону.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого. У своїй апеляційній скарзі прокурор не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначення покарання та доповнити мотивувальну частину вироку мотивом ухвалення рішення щодо не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з виключенням з резолютивної частини оскарженого вироку вказівки суду про зобов`язання ОСОБА_8 сплатити штраф у тримісячний строк з моменту набрання чинності вироком та повідомити про сплату штрафу Приморський районний суд м. Одеси шляхом надання документу про сплату штрафу.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407, 419, 424,426,532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 191 КК України змінити.
Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про призначення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 191 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень без позбавлення права обіймати посади чи займатись діяльністю, пов`язаною з віданням та розпоряджанням матеріальними цінностями і з матеріальною відповідальністю за ввірене майно.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_8 сплатити штраф у тримісячний строк з моменту набрання чинності вироком та повідомити про сплату штрафу Приморський районний суд м. Одеси шляхом надання документу про сплату штрафу.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4