печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 14.06.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000575,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розташованого у м. Києві, перебуває кримінальне провадження №0000575 від 20.05.2019, в рамках якого останній звертався із заявою із вимогами визнати ОСОБА_4 потерпілим.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 14.06.2019 було відмовлено у визнанні потерпілим.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився. Про час, дату та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Правило неможливості розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України передбачає обов`язкову участь такої особи, разом з тим, ОСОБА_3 до суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги якої підтримує, просить задовольнити, слідчий суддя з урахуванням скорочених строків розгляду даної категорії скарги, дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності особи, яка її подала.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що представник управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак суд визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000575 від 20.05.2019 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України.

Так, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000575 від 20.05.2019 р.

Разом з тим, останньому відмовлено у визнанні його потерпілим у рамках вищевказаного кримінального провадження постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 14.06.2019 про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим слідчий зазначав, що ОСОБА_4 не надав доказів завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди та не вбачається підстав для визнання ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки відсутні будь-які відомості, що свідчили б про завдання моральної, фізичної або майнової шкоди.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 14.06.2019, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, констатуванням факту, що відсутні будь-які докази спричинення фізичної, моральної та матеріальної шкоди заявнику.

Отже, за таких обставин, оскільки постанова слідчого носить у собі формальний характер слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови слідчого від 14.06.2019 про відмову у визнанні потерпілим.

Таким чином, в розумінні приписів кримінального процесуального законодавства України, ОСОБА_4 має статус потерпілого з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 в межах кримінального провадження повинен здобути статус потерпілої особи.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку про задоволення вимог скарги та зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розташованого у м. Києві визнати ОСОБА_4 потерпілим в кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 14.06.2019 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000575 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 14.06.2019 про відмову у визнанні потерпілим, у рамках кримінального провадження № 0000575.

Зобов`язати компетентну особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000575 визнати ОСОБА_4 потерпілим та вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого в порядку ст. 55 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1