Справа № 303/3231/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/66/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2017.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, фізична особа-підприємець, розлучений, на підставі ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
Запобіжним заходом до набрання вироком чинності залишено домашній арешт без застосування засобу електронного контролю.
Ухвалено: цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 24 551 (двадцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 93 коп. у відшкодування майнової шкоди та 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди; скасувати арешт, накладений на транспортний засіб марки "ГАЗ 3302 414 СПГ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , мешканці АДРЕСА_2 та повернути його ОСОБА_10 .

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 22.02.2017 приблизно о 18:00 на автодорозі Київ Чоп, керуючи автомобілем марки "ГАЗ 3302 414 СПГ", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху в напрямку з м. Мукачево до м. Ужгород, поблизу автобусної зупинки в с. Зняцево Мукачівського району, в порушення пунктів 1.10, 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, не забезпечив безпеку дорожнього руху і наїхав на пішохода ОСОБА_9 , яка переходила проїжджу частину дороги по пішохідному переходу, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Це діяння ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не оспорюючи правильність установлення судом фактичних обставин справи, вказує, що вирок є необґрунтованим в частині призначення покарання. Вважає, що суд свого рішення не вмотивував, обмежився формальним переліком обставин, які мали б бути враховані. Зазначає, що невідкладно надав потерпілій допомогу, повністю визнав свою провину, цивільний позов, позитивно характеризується, не судимий, обставин, які обтяжували б покарання, ні орган досудового розслідування, ні суд не встановили, а згідно з досудовою доповіддю він може бути виправлений без ізоляції від суспільства при застосуванні мінімальних заходів контролю, чого суд, на його думку, не врахував. Просить пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. Вказує, що перебуваючи на волі, зможе якнайшвидше відшкодувати завдану шкоду.

Потерпіла ОСОБА_9 , її представник адвокат ОСОБА_11 були завчасно, установленим порядком повідомлені про час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження, однак у судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, клопотань про перенесення апеляційного розгляду кримінального провадження не подали.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційні вимоги і заявили клопотання про застосування щодо обвинуваченого амністії, промову прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, але не заперечувала проти застосування амністії, за клопотанням прокурора дослідив матеріали кримінального провадження, які містять відомості про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Доведеність вини обвинуваченого в учиненні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється і тому апеляційним судом не перевіряється.
Юридична кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження, є правильною.
Санкція частини другої статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до засад ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи, що ОСОБА_6 визнав свою провину, розкаявся, вжив заходів до відшкодування заподіяної злочином шкоди, а обставин, які обтяжували б його покарання, не встановлено, суд першої інстанції обмежився найм`якішим з покарань, передбачених у санкції ч.2 ст. 286 КК України. Суд першої інстанції визначив її ОСОБА_6 незважаючи на те, що він притягується до кримінальної відповідальності не вперше і, до того ж, за тяжке, очевидне кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин визнання ОСОБА_6 своєї вини, його щире розкаяння ступеня суспільної небезпечності вчиненого ним злочину істотно не знижують, хоч і істотно пом`якшують його покарання.

Вагомих доводів, які переконували б у тому, що ОСОБА_6 може бути виправлений взагалі без відбування покарання, з випробуванням впродовж іспитового строку апеляційний суд не знаходить.

Отже підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що можливим є застосування до ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2016 році» (далі Закон), дія якого, згідно з його статтею 13, поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Закон набрав чинності 07.09.2017, злочин вчинено 22.02.2017.
Згідно з п.є) ч.1 ст. 1 Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
ОСОБА_6 є єдиним сином ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , виданого 18.05.1966, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1, сформованого 08.08.2018, листом начальника відділу Ужгородського МВ ДРАЦС ГТУЮ в Закарпатській області від 10.02.2018 № 313/14.15-25 (т.2, а.п. 164-167, 182-183). ОСОБА_12 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» досягла 70-річного віку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 19.10.2017 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі п.є) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі і додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: