справа №176/1859/19
провадження №1-в/176/344/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням державної установи Жовтоводської виправної колонії в Дніпропетровській області (№ 26), клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, яке надійшло від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, засудженого 18.05.2016 року Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до позбавлення волі 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 являється засуджений 18.05.2016 року Центрально - Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до позбавлення волі 5 років з конфіскацією всього належного йому майна. Початок строку відбування покарання 18.10.2016 року, кінець строку відбування покарання 18.10.2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 в клопотанні, яке надійшло 29.07.2019 року просить замінити не відбуту частину покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі з посиланням на положення ст. 82 КК України.
Державна установа Жовтоводська виправна колонія № 26, належним повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направила, про поважність причин його неявки суд не повідомила.
У відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання учасників процесу, які є належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.
Заслухав засудженого, який підтримав клопотання на обґрунтування послався на обставини викладені в ньому, в судовому засіданні підтвердив, що дійсно мав стягнення, але з правомірністю їх накладення він не згоден, думку прокурора, який пояснив, що засуджений на даний час формально відбув частину призначеного судом покарання, але на теперішній час останній не довів своє виправлення виходячи з його поведінки за період відбуття покарання, крім того послався на значний строк, який засуджений на сьогодні не відбув, тому вважав недостатніми підстави та в задоволенні клопотання просив відмовити, дослідивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, в межах строків встановлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання, та не може перевищувати не відбутого строку покарання призначеного вироком.
Висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Про це Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що при цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці це є постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і навіть перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_4 знаходиться з 19.10.2016 року, з цього часу утримувався в Криворізькій установі виконання покарань № 3, характеризувався посередньо, заохочень не мав, стягнень не мав. До праці не залучався.

З 06.11.2016 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

За період відбування покарання з цього часу у виправній колонії характеризується переважно негативно, має одне заохочення та 3 стягнення за порушення локалізації, та за зберігання заборонених речей.

Суд враховує, що під час відбування покарання у ОСОБА_4 відбувалися прояви позитивної поведінки, вони заслуговують на увагу, втім, наявність 3 стягнень накладених в минулому 2018 році, які накладалися періодичністю через місяць, після застосованого стягнення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_4 змінився та став на шлях виправлення , а тим більше виправився.

Згідно довідки медичної частини установи засуджений ОСОБА_4 є працездатний та може виконувати будь-яку роботу (арк. ос. спр. 12 т. 1 ч. 2).
Крім того засуджений мав можливість виявити себе та проявити ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці протягом як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, та отримати за весь цей час бодай хоч одне заохочення. Але жодної ініціативи не виявив, як вбачається та підтверджується в період перебування в СІЗО мав лише пасивне, безініціативне відношення до праці та посередню характеристику.
Більш того будь-яких проявів участі засудженого ОСОБА_4 в суспільно-корисному житті колонії чи його участі в програмах диференційованого виховного впливу, судом не встановлено. Як то за програмами «Фізкультура і спорт», Правова освіта, «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», тощо, подання останнім за власною ініціативою такої заяви до участі та прийняття в участі, такі обставини та докази по ним в матеріалах особової справи відсутні.
В той час, накладення по відношенню до засудженого неодноразових стягнень після застосованого заохочення вказують лише на негативні зміни в поведінці останнього та небажання ставати на шлях виправлення та після цього будь - яких жодних змін до позитивної поведінки з боку засудженого не було.
Як вбачається з матеріалів клопотання та особової справи в них відсутні жодні юридичні документи, які підтверджують що засуджений під час відбуття покарання залучався до робіт з благоустрою установи, а також, що був офіційно працевлаштований на виробництві установи, як то трудовий договір чи контракт чи інший документ, що вказує на формальність застосованого по відношенню до засудженого ОСОБА_4 заохочення.
Згідно передуючих характеристик, що маються в особовій справі від 04.07.2018 року та від 18.04.2019 року (арк. ос. спр. 43, 47 ) засуджений ОСОБА_4 за весь передуючий час перебування в установі як особистість характеризувався як посередньо так і негативно, а не позитивно чи добре, на виробництві установи не працевлаштований, до виконання робіт на виробництві установи із погодинною оплатою праці, взагалі ніколи не залучався, та норм виробітку ніколи не мав, що вказує на його пасивну поведінку та безініціативне відношення до праці.

Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність лише одного заохочення, при наявності 3 стягнень накладених в минулому 2018 році, відсутність участі в інших самодільних організаціях установи чи програмах диференційованого виховного впливу, не утворює підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 як такому який став на шлях виправлення
За цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 04.07.2018 р. - та відмовлено, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 18.04.2019 р. відмовлено як такому, який не став на шлях виправлення.
Відмова засудженого ОСОБА_4 , від переведення до дільниці соціальної реабілітації, за його заявою від 01.06.2018 року, вказує лише на його відмову і не бажання від проходження подальшого шляху виправлення, як особистості засудженого (арк. ос. спр. 45 т. 1 ч. 2).
За вищенаведених обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого ОСОБА_4 , який являється засуджений і відбуває покарання за тяжкий злочин проти власності, суд приходить до висновку і вважає, що обставини, які наведені вище, не дають можливим суду дійти однозначного висновку про те, що останній дійсно став на шлях виправлення і, таким чином, не вбачається достатніх підстав для задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі- відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, шляхом її подачі через даний міський суд. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя: