Справа № 463/4211/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/673/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2019 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 12.06.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням медичної (хірургічної) практики.

На підставі ч.5 ст.74 КК України та п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , будучи медичним працівником, а саме: завідувачем відділенням судинної хірургії центру трансплантації органів та інших анатомічних матеріалів Львівської обласної клінічної лікарні, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними в момент заподіяння. Неналежне та недбале виконання своїх професійних обов`язків виразилось в тому, що під час діагностичного обстеження та оперативного втручання своєчасно не прийняв рішення про лікування потерпілої ОСОБА_10 антикоагулянтами препаратами без хірургічного втручання та провів оперативне втручання після проведення першого з двох оперативних втручань, не обрав правильної тактики, що спричинило виникнення ятрогенного ускладнення, в результаті чого було проведено друге оперативне втручання, в ході якого було виявлено згустки гематоми, проведено ревізію судин, виявлено тромбоз поверхневої стегнової артерії в проксимальній її частині та проведено заміну артерії алопротезом «Gore tex», що стало наслідком ускладнення, оскільки необхідно було проводити заміну артерії ауто веною, а не алопротезом «Gore tex», що являється чужорідним матеріалом, в результаті чого виникла необхідність проведення третього термінового оперативного втручання з приводу гострої ішемії правої нижньої кінцівки. В результаті цього наступив тромбоз стегнової артерії через її травму або травму її гілок, яка супроводжувалась кровотечею, утворенням відтермінованої гематоми, стисненням артерії в місці операційної рани, що і викликало тромбоз і є тяжким ушкодженням, яке знаходиться у причиновому зв`язку із проведенням їй обвинуваченим ОСОБА_7 кросектомії.
Вказаний вирок в апеляційному порядку оскаржили захисник та прокурор.
Захисник ОСОБА_6 просить в апеляційній скарзі вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України. Також сторона захисту заявила клопотання про дослідження нових доказів в кримінальному провадженні

На підтримання своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що судом першої інстанції здійснювалися дослідження доказів, які не були відкриті стороні захисту в порядку ч.12 ст.290 КПК України, а саме медичні документи потерпілої ОСОБА_10 , висновок експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №254 від 30.01.2017 року, який ґрунтується на попередніх недопустимих доказах. Також сторона захисту зазначає, що висновок експерта (комісійної судово-медичної експертизи) №254 від 30.01.2017 року був даний за участю члена комісії - експерта ОСОБА_12 , який попередньо досліджував історію хвороби №3433 пацієнтки ОСОБА_10 , і такий висновок експертизи не містить категоричних формулювань, лише ймовірнісні твердження.

Крім цього, захисник вказує на неповноту судового розгляду кримінального провадження, що проявилося в не дослідженні показів свідка ОСОБА_12 , даними ним на досудовому розслідуванні, повторно не допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .. У вироку суду відсутні мотиви суду про неврахування окремих доказів, а саме ряду документів, показів свідків ОСОБА_15 , членів операційної бригади ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та покази самого обвинуваченого ОСОБА_7 , також на переконання сторони захисту висновки суду, викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим доказам в судовому засіданні, і такі викладені з обвинувальним ухилом щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закрити провадження.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції під час постановлення вироку суду при формулюванні доведеного судом обвинувачення не зазначив у відповідності до вимог ст.374 КПК України час та місце вчинення кримінального правопорушення, хоча таке було чітко зазначено в обвинувальному акті, тобто на переконання сторони обвинувачення суд у вироку не вказав обставини, які підлягають доказуванню.

Крім цього, прокурор вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду від 26.04.2019 року, якою безпідставно не задоволено клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України з мотивів не визнання останнім своєї вини, хоча в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , потерпіла та прокурор біли згідні з таким клопотанням. При цьому прокурор зазначає, що при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України не вимагається визнання обвинуваченим вини, та згідно роз`яснень Верховного Суду України достатнім лише згода на таке обвинуваченого.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення захисника, обвинуваченого та потерпілої, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.373 КПК України за результатами розгляду кримінального провадження по суті суд вправі постановити виправдувальний або обвинувальний вирок. Та відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою: у вироку суду зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Однак, суд першої інстанції, постановляючи вирок у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

В мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, викладаючи доведене судом формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 не зазначив часу та місця вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, хоча таке органом досудового розслідування зазначено в обвинувальному акті.
Таким чином, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку суду були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції повинно бути прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити в даному кримінальному провадженні новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: