Провадження №1-кс/463/5361/19
У Х В А Л А

05 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши об`єднані в одне провадження матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 24 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим та на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000903 від 12.09.2019,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 24 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000903 від 12.09.2019 та на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000903 від 12.09.2019.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що слідчим було винесено спочатку незаконну, необґрунтовану та передчасну постанову про відмову у визнанні його потерпілим, а також згодом постанову про закриття кримінального провадження, яка не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки слідчим Кульчицьким не проведено жодних слідчих дій, не було витребувано та досліджено матеріали кримінального провадження №0000046 від 04.03.2016. Слідчим проігноровано вимоги процесуального законодавства щодо об`єктивного, всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Також слідчим Кульчицьким проігноровано клопотання скаржника про допит слідчого ОСОБА_5 . Отже, враховуючи наведене, зміст постанови, яка прийнята без достатніх підстав та не є мотивована, просить таку скасувати.
Скаржник в судовому засідання скаргу підтримав з наведених у ній мотивів. Додатково пояснив, що розслідування у кримінальному провадженні №0000903 здійснюється за його зверненням з приводу вчинення начальником слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 злочинів передбачених ч. 1 ст. 364 та ч.1 ст. 365 КК України, які полягають, на його думку, у неналежному розслідуванні іншого кримінального провадження відносно слідчого ОСОБА_5 , який в свою чергу здійснює досудове розслідування кримінального провадження в якому скаржник являється потерпілим. Отже враховуючи викладене вважає, що його також слід визнати потерпілим у кримінальному провадженні №0000903, оскільки діями начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 йому завдано шкоду у виді неналежного розслідування у справі де він являється потерпілим.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, матеріали кримінального провадження не скерував, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити частково виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчим ОСОБА_4 в оскаржуваній постанові зазначено, що у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_3 та не виконання ухвали суду не встановлений, таким чином в діяннях працівників прокуратури відсутні об`єктивні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.365 КК України.

Однак згідно оскаржуваної постанови від 14 листопада 2019 року слідчим ОСОБА_4 закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_3 , ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч.1 ст.365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, хоча розслідування здійснювалось, щодо можливого вчинення злочинів начальником слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_6 .

Беручи до уваги наведене, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, приходжу до висновку, що скаргу Яворського слід задоволити та скасувати постанову від 14 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження, оскільки як вбачається із резолютивної частини такої, провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_3 , ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч.1 ст.365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що не відповідає дійсним обставинам справи.
В той же час, для скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 24 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000903 від 12.09.2019, слідчий суддя не вбачає підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Із змісту ч. 2 ст. 55 КПК України випливає, що права і обов`язки потерпілого виникають у заявника автоматично, лише у випадку подання заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо нього.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

24 вересня 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що кримінальне провадження №0000903 від 12.09.2019 розпочато за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення службовими особами слідчого відділу прокуратури Львівської області, злочинів передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст.365 КК України.

Згідно положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В ході досудового слідства, а також підчас судового розгляду, враховуючи пояснення скаржника, не здобуто жодного підтвердження про те, що вказаним вище кримінальними правопорушеннями передбаченим ч. 1 ст. 364, ч.1 ст.365 КК України, заявнику завдана моральна, фізична або майнової шкода. Заявник не долучив до матеріалів скарги копію його заяви про вчинення злочину, на яку він посилається, як на документ в якому ним вказано в чому полягає завдана шкода та будь яких інших доказів підставності заявлених вимог. Жодної конкретної інформації в чому полягала завдана заявнику шкода, не містить також і подана до суду скарга.

Отже, враховуючи наведене та керуючись принципом змагальності кримінального процесу, суд дійшов висновку, що підчас судового розгляду не встановлено жодних даних, які б давали підстави вважати, що вказаним кримінальним правопорушенням скаржнику завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. В зв`язку з чим підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000903 від 12.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.365 КК України.

Відмовити в задоволенні скарги в частині скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 24 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000903 від 12.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1