Справа № 739/137/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/539/19
Категорія - ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

сторони захисту в режимі відео конференції :

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 вересня 2018 року за № 0000305, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року, щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Расказово Тамбовської області Російської Федерації, українця, громадянина України, учня 9-Б класу Новгород-Сіверської державної гімназії імені К.Д.Ушинського, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 104 Кримінального кодексу України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Громадського вихователя ОСОБА_7 визначено не призначати.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2018 року близько 18 години 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з особою, яка не досягла віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, ОСОБА_12 , перебуваючи в будівлі бані, належної ОСОБА_13 , розташованої по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно викрали з кишені куртки належні потерпілому ОСОБА_13 гроші в сумі 3000 гривень 00 копійок, які розділили порівну між собою та витратили на власні потреби. Внаслідок цього потерпілому ОСОБА_13 завдано майнової шкоди на загальну суму 3000 гривень 00 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його діяння, просить вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року скасувати у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, звертає увагу на положення ч.1 ст. 104 КК України, відповідно до яких звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статтей 75-78 Кримінального кодексу України.

Частиною третьою ст. 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частиною першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання, визначаються судом.

Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від покарання з випробуванням, визначені ст. 76 КК України.

В порушення вказаних вимог, судом при призначенні неповнолітньому ОСОБА_7 покарання з випробуванням, такі обов`язки не визначено, тобто не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, пояснення неповнолітнього обвинуваченого, його захисника та законного представника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а покарання узгоджується з вимогами ст.ст. 50, 65, 75 КК України, що також не оспорюється в апеляційній скарзі, отже і в цій частині висновки суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування вимог ст. 76 КК України, то вони заслуговують на увагу.

Згідно ч.4 ст. 374 КПК України в разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75-79, 104 КК України у резолютивній частині вироку, серед іншого, зазначаються тривалість іспитового строку та обов`язки покладені на засудженого.

Частиною 1 статті 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Норма ч. 1 ст. 76 КК України має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, вказаних у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу таких обов`язків судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України чи не призначення жодного не належить до повноважень суду, отже є неправильним застосуванням матеріального закону.

Однак, судом першої інстанції, всупереч нормам ч. 1 ст. 76 КК України, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не покладено на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зважаючи на те, що в даному випадку на обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що погіршує його становище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині застосування вимог ст. 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині свого вироку.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі до покарання призначеного судом першої інстанції.

Відповідно до статті 75 КК України, частини першої статті 104 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4