Ухвала
Іменем України
24 травня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-2565 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЛІТ» - ОСОБА_4 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 26 березня 2019 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою слідчого судді Біловодського районного суду Луганської області від 25 лютого 2019 року задоволено клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000297 від 03.12.2018, яке належить ТОВ «ЗЛІТ».
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Зліт» ОСОБА_5 залишено без задоволення.
Представник ТОВ «ЗЛІТ» подав касаційну скаргу на вказану ухвалу суду апеляційної інстанції, в якій просить її скасувати.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 424 ч. 4 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним ( Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ("Кромбах проти Франції").
З касаційної скарги вбачається, що ухвала слідчого судді була переглянута в апеляційній інстанції по суті та по ній винесено вмотивоване рішення.
Згідно зі ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ст. 424 ч. 4 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЛІТ» - ОСОБА_4 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 26 березня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3