УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 , подане адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в Солом`янський районний суд м. Києва в інтересах ОСОБА_2 з клопотанням про скасування арешту майна.
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року накладено арешт на земельну ділянку та нежитлові приміщення групи приміщень № 48 (в літ. А), що складаються з приміщень цокольного поверху з № 1 по № 9 та нежилі приміщення № 1, 2а з № 2 по № 33 (групи приміщень № 42а), з № 1 по № 10 (групи приміщень № 8 (в літ. А), які на праві власності належать ОСОБА_2 .

Вважає, що зазначена ухвала порушує права ОСОБА_2 як власника майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 червня 2019 року власником нежилих приміщень групи приміщень № 42 (в літ. А), що складаються з нежилих приміщень підвального та першого поверху з № 1 по № 18 за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 .

05 вересня 2016 року на підставі договору поділу приміщень зазначене нерухоме майно було поділене між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 не є підозрюваною, обвинувачено або неосудною особою, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, слідчий суддя не зазначив, чому саме він дійшов висновку, що вказані об`єкти нерухомого майна є речовими доказами, а тому таке твердження є безпідставним.

Просить суд скасувати арешт, накладений на земельну ділянку та нежитлові приміщення групи приміщень № 48 (в літ. А), що складаються з приміщень цокольного поверху з № 1 по № 9 та нежилі приміщення № 1, 2а з № 2 по № 33 (групи приміщень № 42а), з № 1 по № 10 (групи приміщень № 8 (в літ. А), які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник заявника підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Слідчий, за клопотанням якого було арештовано майно, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, на які посилається скаржник, обґрунтовуючи доводи клопотання, вбачається наступне.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 23 травня 2019 року накладено арешт на земельну ділянку та нежитлові приміщення групи приміщень № 48 (в літ. А), що складаються з приміщень цокольного поверху з № 1 по № 9 та нежилі приміщення № 1, 2а з № 2 по № 33 (групи приміщень № 42а), з № 1 по № 10 (групи приміщень № 8 (в літ. А), які на праві власності належать ОСОБА_2 .
Заявник посилається на те, що ОСОБА_2 не є підозрюваною, обвинувачено або неосудною особою, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Крім того, слідчий суддя не зазначив, чому саме він дійшов висновку, що вказані об`єкти нерухомого майна є речовими доказами, а тому таке твердження є безпідставним.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частинами 2-4 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Вирішуючи питання про необхідність накладення арешту слідчий суддя враховував, що зазначене майно є речовим доказом, оскільки були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
З ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0012001 від 16 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи самовільно, всупереч установленому законодавством порядку, на підставі завідомо підроблених документів зареєстрували та використовують у своїй діяльності ряд комунальних об`єктів, та на невиділених земельних ділянках здійснюють будівництво.

Встановлено, що власник приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюючи його реконструкцію без отримання будь-яких документів на земельну ділянку, здійснила збільшення його площі за рахунок комунальної землі.

З цієї ухвали вбачається, що 04 квітня 2019 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0012001 від 16 жовтня 2017 року.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0012001 від 16 жовтня 2017 року на даний час ще триває.
Майно, з якого заявник просить зняти арешт, визнане речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає, що за таких обставин накладення арешту було обґрунтованим і необхідність в ньому не відпала.
За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування накладеного арешту.
З огляду на наведене, в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись статтями 98, 131, 132, 135, 136, 167, 278, 170-173, 174, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 , подане адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна.
Ухвала оскарження не підлягає.

Слідчий суддя: