Справа № 206/6218/19
Провадження № 1-в/206/463/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника адміністрації ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із неповною середньою освітою, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 29.10.2008 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
-12.05.2010 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 11.10.2012 року умовно-достроково на 1 рік 17 днів;
-20.11.2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки.
-07.03.2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
11.11.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась з поданням адміністрація Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув 2/3 частини призначеного покарання, характеризується позитивно, за час відбування покарання довів своє виправлення.
Представник ДУ ІВЦ №133 та засуджений ОСОБА_5 підтримали подання, просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 07.03.2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2018 року невідбутий строк позбавлення волі замінений на обмеження волі згідно ст. 82 КК України.
ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного строку покарання.
Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки ОСОБА_5 з 26.12.2016 року відбував покарання в УВП №4 м. Дніпро. Режим утримування не порушував. Характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.
З 24.04.2017 року відбував покарання у ДВК №89. Характеризувався позитивно. Мав два заохочення, стягнень не мав.
З 15.01.2019 року відбуває покарання у ДУ ІВЦ №133 має три заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно.
Згідно ст.ст .50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що подання адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр(№133)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив.
Отже з наявних доказів, недостатньо суду щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність п`яти заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Таким чином, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд дійшов до висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , є недоцільним.
Керуючись ст. ст. 81 КК України ст. 537-539 КПК України, суд
Відмовити у задоволенні подання Державної установи «Ігренський ВЦ» №133 відносно засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1