Справа № 467/494/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2019 року Слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка скаргу заявника ОСОБА_3 на постанову начальника слідчого відділу Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області ОСОБА_4 від 08.10.2019 року про закриття кримінального провадження №00000509

в с т а н о в и в:

18 листопада 2019 року заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, в якій зазначила, що 08.10.2019 року начальник СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_4 , виніс постанову про закриття об`єднаного кримінального провадження №0000509 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КК України у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказану постанову вона отримала 11.11.2019 року та вважає незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, висновки слідчого не відповідають викладеним у постанові фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що слідчий не вжив заходи до усунення розбіжностей у показаннях свідків, які протягом досудового розслідування даного кримінального провадження надавали різні за змістом показання, свідкам задавалося одне чи два запитання. Показання свідків у цьому кримінальному провадженні суперечать їх показанням, наданим у рамках кримінального провадження № 0000133 під час судового розгляду справи.

Крім того, заявник вважає, що слідчий дійшов хибних висновків про відсутність свідчень щодо погрози вбивством у справі, не надавши належну оцінку показам ОСОБА_3 та її чоловіка, записам з медичної документації, висновкам судово-медичного експерта, а також даними з місця вчинення злочину, за якими опис ями вказує на те, що в ОСОБА_8 були реальні підстави опасатися за своє життя.

Заявник не погоджується з тим, що за висновком слідчого, про викрадення у її сина двох телефонів нікому нічого невідомо, оскільки під час судового засідання у справі №0000133 відповідні покази про наявність на момент викрадення у ОСОБА_8 двох телефонів, в тому числі належного ОСОБА_9 , надав свідок ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_9 . Крім того, факт викрадення телефонів підтверджується показами свідків ОСОБА_11 зі слів її сина ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що давав ОСОБА_8 в користування свій телефон, свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що його син ОСОБА_8 користувався в той час телефоном ОСОБА_12 .

Заявник вважає, що слідчий дійшов хибних висновків про відсутність складу злочину катування у діях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо її сина, не надавши належну оцінку показам потерпілого, свідків, результатам експертизи, опису місця вчинення злочину.

Заявник не погоджується з тим, що травми на тілі сина утворилися від транспортування в багажнику, вважає, що вони виникли від побоїв, та даний факт можливо було встановити під час слідчого експерименту, який проведений не був. Відтак, заявник не погоджується з відсутністю в діях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.125 КК України.

Вважає, що слідчому належало дослідити матеріали кримінального провадження №0000133 і тоді він прийшов би до висновку, що вказані у його постанові обставини справи не відповідають дійсності, а після перегляду ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2017 року по справі № 467/1914/16-к, провадження № 1-кп/467/11/17 можна побачити зізнання ОСОБА_5 в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

У зв`язку з викладеним заявник прохала скасувати постанову від 08.10.2018 року начальника СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000509.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримала вимоги, зазначені у скарзі.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, будучи належно повідомленими про час і місце його проведення, що не є перешкодою для розгляду скарги з огляду на положення ч.3 ст.306 КПК України.

Вислухавши думку заявника, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

На підставі постанови прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури з матеріалів досудового розслідування №0000133 виділено матеріали щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Відповідно до цієї постанови 24 грудня 2016 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000509 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.129 КК України з фабулою про те, що 27 березня 2015 року близько 19 години 30 хвилин в с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області невстановлені особи погрожували вбивством неповнолітньому ОСОБА_8 1998 р.н.

17 січня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.186 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що 27 березня 2015 року біля 19 години ОСОБА_6 , перебуваючи у полезахисній смузі біля с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, відкрито заволодів телефоном, який випав з кишені ОСОБА_8

17 січня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.127 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що 27 березня 2015 року біля 19 години ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , перебуваючи у полезахисній лісосмузі біля с.Новокрасне здійснили катування ОСОБА_8

26 квітня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000175 з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.186 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що 27 березня 2015 року біля 19 години невстановлені особи за попередньою змовою, перебуваючи біля с.Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, відкрито заволоділи мобільним телефоном, який перебував у ОСОБА_8

23 жовтня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000077 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_8 про те, що 27 березня 2015 року біля 19 години у полезахисній лісосмузі біля с.Новокрасне йому були спричинені тілесні ушкодження.

Постановами прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області від 26 червня 2017 року і від 13 листопада 2017 року вказані кримінальні провадження були об`єднані в одне разом з кримінальним провадженням №0000509, внесеним до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України з присвоєнням №0000509.

За результатами проведеного розслідування 08.10.2019 року начальником СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000509 від 24 грудня 2016 року у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 129 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що звернулась з заявою про вчинення злочину.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

У даному випадку, з наданих матеріалів закритого кримінального провадження встановлено, що ухвалами слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.04.2018 року, 28.11.2018 року були скасовані постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження з викладенням відповідних мотивів з цього питання.

Згідно ч. 2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Так, слідчий суддя, в ухвалі від 10.04.2018 року, скасовуючи постанову слідчого про закриття даного кримінального провадження вказував, що не погоджується з висновками слідчого про закриття кримінального провадження щодо злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.127 КК України, з наступних тих підстав, що у ході досудового розслідування справи, 13.03.2018 року проведена судово-медична експертиза ОСОБА_8 , в ході якої встановлено, що ОСОБА_8 має синець лівого ліктьового суглобу, правої лопатки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також експертом зазначено, що не виключається утворення вказаних тілесних ушкоджень під час транспортування ОСОБА_8 в багажнику автомобіля.

Разом з тим, слідчим не з`ясовано як останній отримав тілесні ушкодження, якщо внаслідок побоїв, як зазначає заявник, то необхідно з`ясувати внаслідок чиїх саме дій, від яких предметів і перевірити таку версію шляхом проведення відповідних слідчих дій.

Також слідчим не з`ясовано, з якою метою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 змушували ОСОБА_8 копати могилу.

На аналогічні обставини звернуто увагу слідчим суддею в ухвалі від 28.11.2018 року, якою було скасовано чергову постанову про закриття кримінального провадження.

В даному судовому засіданні з матеріалів кримінального провадження та з оскаржуваної постанови вбачається, що слідчий лише формально врахував зауваження слідчих суддів, однак, оскаржувана постанова не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в ухвалах слідчих суддів обставини, як передумови скасування попередніх постанов про закриття були враховані належним чином та усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності.

Зокрема, слідчий у своїй постанові посилається на той факт, що 27.12.2016 року матеріали кримінального провадження №0000133 були скеровані до суду з обвинувальним актом, розгляд даного кримінального провадження триває. У вказаному обвинуваченні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань. В той же час на переконання слідчого жоден із доказів, зібраних під час досудового розслідування не підтверджує обставин, викладених в заяві про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ч.2 ст.127, ч.1 ст.125 КК України, а сам по собі факт вчинення зазначених злочинів щодо потерпілого не може слугувати доведеністю будь-чиєї вини.

При цьому слідчий у своїй постанові відобразив показання потерпілого ОСОБА_8 , які є джерелом доказування у кримінальному провадженні відповідно до змісту ч.2 ст.84 КПК Україні, в яких ОСОБА_8 вказував крім обставин його викрадення на нанесення йому побоїв ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на примушування потерпілого з боку зазначених осіб рити собі могилу, запитання про те, чи вбити потерпілого чи втопити його, очевидність для потерпілого, що подібні дії є для нього покаранням. Дані дії ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в разі їх доведення не охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України. Проте слідчим не наведено жодного мотиву неврахування показань потерпілого як доказу, не наведено жодного доказу, що такі показання спростовує. При цьому матеріали кримінального провадження не містять відомостей про версії власне ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо зазначених обставин та мотивів їх дій.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що висновки слідчого про відсутність в діяннях складу кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.127 та ч.1 ст.125 КК України є передчасними, оскільки слідчим не вжито всі можливі заходи для встановлення фактів та обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні.

Водночас слідчий суддя погоджується з висновками слідчого про відсутність в діяннях складу кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, зважаючи на відсутність фактичних даних, які б вказували на наявність у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 умислу, спрямованого на заволодіння майном потерпілого. Доводи заявника ОСОБА_3 про наявність в ОСОБА_8 телефонів, належних ОСОБА_9 та ОСОБА_12 висновків слідчого не спростовують.

Оскільки КПК України не передбачає можливості скасування постанови слідчого в частині, слідчий суддя робить висновок, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 303, 305-307, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скасувати постанову начальника слідчого відділу Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області ОСОБА_4 від 08.10.2019 року про закриття кримінального провадження №00000509.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1