Справа № 464/7220/18 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/223/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 464/7220/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 389 ККУкраїни,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 389 КК України на один місяць арешту.
На підставі ст. 71 КК України із застосуванням ст. 72 КК України ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, а саме п`ять днів арешту, та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків один місяць п`ять днів арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили та звернення до виконання.
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи 30 жовтня 2017 року засудженим Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин, та, будучи належним чином письмово ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування такого виду покарання, 08 жовтня 2018 року отримав уСихівському районному відділі з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 14, направлення в ЛКП «Дністер», що за адресою: м. Львів, вул. Дністерська, 16, на виконання громадських робіт за вищевказаним вироком суду. Згідно з направленням повинен був приступити до виконання покарання з 09 жовтня 2018 року та в цей день прибув до ЛКП «Дністер», де був ознайомлений з наказом директора зазначеного підприємства про виконання двохсот годин громадських робіт, графіком виходу на громадські роботи та приступив до виконання громадських робіт. В подальшому, відпрацювавши 36 годин громадських робіт, з 29 жовтня 2018 року за графіком для відпрацювання таких не з`являвся без поважних причин, і таким чином ухилився від виконання цього виду покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: суд безпідставно не застосував щодо нього ст. 69 КК України з врахуванням усіх його позитивних характеристик як особи - батька двохдітей та не врахував усіх обставин справи. Його виправлення можливе і без позбавлення волі строком на один місяць і п`ять днів. Він готовий нести будь-яке покарання без позбавлення волі та ізоляції від своїх дітей і суспільства. Вирок суду є надто суворимі таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Будучи позбавленим волі, він не зможе спілкуватися з дітьми, займатися їх вихованням, надавати їм належне матеріальне утримання. Хворіє на ряд захворювань, які в межах місць позбавлення волі негативно вплинуть на його загальний стан здоров`я. Жалкує за вчинене кримінальне правопорушення, щиро розкаявся, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, займається утриманням та вихованням двох дітей, на обліку у психіатричній лікарні та нарколога не перебуває. З врахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі. На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи дані про його особу, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих, вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання, не пов`язанез позбавленням волі.
У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять апеляційну скаргу задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що громадські роботи він не відбув, бо втомився. Він офіційно не працює, діти проживають із своєю матір`ю. Просить призначити йому покарання у виді громадських робіт.
Прокурор ОСОБА_9 апеляційну скаргу обвинуваченого заперечила, просить вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який ранішесудимий, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2011 року народження, офіційно не працевлаштований, проте періодично працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на медичних обліках не перебуває; щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його сімейного стану, обставин кримінального провадження, наявність обставин, які пом`якшують покарання, й те, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан, тяжкість вчиненого злочину, щире каяття як обставина, яка пом`якшує покарання, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
Саме з врахуванням наведеного суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 389 КК України.
Щодо доводів апелянта про неможливість протягом строку відбуття покарання займатися вихованням та утриманням дітей, то апеляційний суд враховує ту обставину, що діти обвинуваченого проживають з своєю матірю і батьківського піклування не позбавлені.
Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді арешту,у матеріалах кримінального провадження не міститься.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відсутні.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочини невеликої тяжкості, наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.
Судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_7 у видів одного місяця п`яти днів арешту правильно визначене за сукупністю вироків із урахуванням положень ст. 71 КК України та п.4 ч.1 ст. 72 КК України із застосуванням принципу часткового складання покарань за даним вироком і вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року.
При цьому судом першої інстанції відповідно до ч.4 ст. 71 КК України, роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховано, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків не могло бути меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року, і повинно бути більшим від покарання, призначеного за новийзлочин.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді одного місяця п`яти днів арешту є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку в частин іпризначення покарання та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодиличи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга обвинуваченого не міститьправових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3