Код суду 233 Справа № 233/2199/19
Вирок
Іменем України
23 травня 2019 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Водянське м. Добропілля Донецької області, громадянина України, має повну середню освіту, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд -
З часу видання в.о. Президента України, Головою Верховної ради Україн Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону України».
29 вересня 2017 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби за контрактом.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2018 року №181 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду навідника 3 міномета 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
Так, 05 жовтня 2018 року солдат ОСОБА_4 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 .
Цього ж дня, солдат ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, вибув за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Незаконно перебуваючи поза місцем служби у вказаному населеному пункті солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
18 березня 2019 року солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків, чим припинив ухилення від військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він у вересні 2017 року уклав контракт про проходження військової служби. У вересні 2018 року в нього почалися проблеми в родині, дружина погрожувала подати на розлучення, тому він перебував в пригніченому емоційному стані, дуже нервував, і 05 жовтня 2018 року вирішив поїхати додому, щоб зберегти родину. Про своє рішення залишити місце служби він нікому не повідомляв, заяв або рапортів командуванню не подавав. Але він не мав наміру залишити військову службу назавжди. Вдома він перебував такий період часу, поки не вдалося нормалізувати сімейні стосунки, і після цього 18.03.2019 року він самостійно добровільно повернувся до військової частини. З 24.04.2019 року він звільнився з військової служби. В теперішній час розкаявся в скоєному.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду (крім воєнного стану).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, обставини, за яких скоєно злочин, а саме строк, протягом якого обвинувачений був відсутній на військовій службі, особу обвинуваченого, який є несудимий, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби станом на жовтень 2018 року характеризувався посередньо, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Дружківським міським відділом філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1