Справа № 128/412/17
УХВАЛА

13 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького районного суду перебуває вищевказане об`єднане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою для встановлення обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зникли. Також просив врахувати, що по кримінальному провадженні не є допитаним потерпілий та свідки, що не виключає можливість здійснення впливу на їх покази.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 вважають, що підстав для продовження строку тримання під вартою немає, просили змінити міру запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд виходить з наступного: частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України та був продовжений за ухвалами суду.
Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
При цьому, суд враховує, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , віднесені відповідно до ст.12 КК України, до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України - від 3 до 6 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України від 3 до 7 років позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, впливати на потерпілих та свідків, які підлягають виклику до суду, уникати явки до суду, та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Також враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за скоєні злочини, передбачені санкціями ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, відсутність соціально стримуючих факторів таких як сім`я та робота, суд дійшов до висновку, щодо відсутності підстав для зміни чи скасування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відтак, для запобігання вказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

У зв`язку із викладеним, на підставі ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що підстав для зміни чи скасування міри запобіжного заходу немає, обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 2 місяців.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 327, 331,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 12 листопада 2019 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 7 діб з моменту її проголошення в частині запобіжного заходу.

Суддя ОСОБА_1