Справа № 734/1649/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/681/19
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000160 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , тимчасово проживає у АДРЕСА_2 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, працює неофіційно, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду від 25.03.2019 року на міні-навантажувач марки JCB 260, р.н. НОМЕР_1 , GE0260WVCB1747196, номер двигуна НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 належить та переданий на відповідальне зберігання ПАТ «Агрокомбінат» Калита», за адресою: смт. Калита, Броварського району, Київської області, вул. Червоноармійська, 14.

Вироком місцевого суду встановлено, що 21 березня 2019 року, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , у порушення пунктів 2.1 (а), 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 21.11 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи міні-навантажувачем марки JCB 260, без посвідчення водія, рухаючись польовою дорогою біля с. Соколівка Козелецького району Чернігівської області в напрямку ТОВ СМП «Максим», проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перевозив пасажира поза кабіною міні-навантажувача у ковші, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , який під час руху випав із ковша перед транспортним засобом, в результаті чого останній загинув на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, внаслідок ДТП ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки (з множинними переломами ребер, переломом грудного відділу хребта, розриву серця, розриву аорти), які є несумісними для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.2.3 (б), 10.1, 21.11 (а) Правил дорожнього руху стали причиною та умовою виникнення ДТП, і знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також тяжкі наслідки, що настали. Вказав на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий просив залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання ОСОБА_7 і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування,наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, згідно вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином, проте характеризується необережною формою вини щодо наслідків; конкретні обставини його скоєння, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину; враховуючи думку потерпілої та висновок органу пробації щодо призначення покарання; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування заподіяних збитків сім`ї померлого; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; беручи до уваги позицію потерпілої, яка жодних претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має, та дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

Призначене місцевим судом покарання ОСОБА_7 за своїм обсягом відповідає вимогам чинного законодавства, узгоджується з висновком органу пробації та позицією потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Крім того, настанню дорожньо-транспортної пригоди сприяла поведінка потерпілого, який після спільного з ОСОБА_7 вживання алкогольних напоїв, у порушення п.21.11 (а) ПДР України, сам заліз до ковша міні-навантажувача, щоб покататися за територією підприємства.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4