Справа № 524/4033/19
Провадження №1-кс/524/2522/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеного ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука у кримінальному провадженні №0002430 від 29 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2019 року до слідчого судді звернулася ОСОБА_3 з клопотанням в якому просила зняти арешт накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 червня 2019 року з автомобіля ВАЗ 21063 № ХТА НОМЕР_1 , залишивши арешт на двигун з номерним позначенням НОМЕР_2 .
У судове засідання заявник ОСОБА_3 , слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області та прокурор не прибули, були повідомлені належним чином.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання та дослідивши їх, встановив наступне.
29 червня 2015 року слідчим СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05 червня 2019 року, за результатами розгляду клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002430 від 29 червня 2015 року за ч.1 ст. 289 КК України, накладено арешт на майно, а саме вилучене згідно протоколу огляду транспортного засобу від 04 червня 2019 року, в ході огляду транспортного засобу 05 червня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору належного ОСОБА_5 та двигун з номерним позначенням НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , та визначенням місця зберігання транспортного засобу автостоянку розташовану на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області, м. Кобеляки, вул. Шевченка, буд. 17.
04 червня 2019 року судовим експертом сектору КД ТЗ і РД, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження ТЗ Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_7 було проведено криміналістичне експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів та надано висновок експертного дослідження № 17/5346/1438, відповідно до якого номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_2 , наданого на дослідження транспортного засобу ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_5 , не змінювався. Бланк наданого на слідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія НОМЕР_6 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. Робочий об`єм двигуна 79 складає 1294 куб. см та його потужність 48KW, вид палива: газ-бензин.
Зі свідоцтва про право на спадщину виданого 17 квітня 2019 року державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 вбачається, що спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5 є його син ОСОБА_9 , а спадщина яка прийнята ОСОБА_9 є автомобіль марки «ВАЗ» «21063» 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 реєстраційний № НОМЕР_7 .
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває та не є закінченим.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У відповідності до абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя вважає, що заявник в розумінні ст. 64-2 КПК України та ст. 1 Протоколу (колишнього Першого протоколу) до Європейської конвенції прав людини та основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, має гарантоване право на вільне володіння своїм майном, зокрема вилученим автомобілем, що означає, що заявник має право пов`язаного з правом власності, яке хоча і не є зареєстрованим на даний час, але становить певну сукупність прав щодо володіння, користування та розпорядження.
Тлумачення положень ст. 1 Протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справи «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України:
«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, шо включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції» від 22.09.1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49-62 від 10.05.2007 року).
2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майно повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п. 50, Series AN 98)...»
Слідчий суддя, враховуючи наведений факт щодо нездійснення всіх процесуальних та слідчих дій слідчим у ході кримінального провадження, відсутність спростування цього факту слідчим та прокурором, вважає, що такий захід, як арешт автомобіля, має тимчасовий характер. Натомість у продовженні арешту автомобіля за висновком слідчого судді немає необхідності, продовження арешту автомобіля може призвести до порушення прав власника автомобіля у розумінні ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а звідси, арешт необхідно скасувати, тим самим клопотання підлягає задоволенню. Однак, дане клопотання подане не власником автомобіля ОСОБА_9 , а особою яка не є ні власником ні володільцем цього майна.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170, 173,174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про скасування арешту з транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21063, держаний номерний знак НОМЕР_5 чорного кольору належного ОСОБА_5 на час його смерті, який був тимчасово вилучений протоколом огляду від 04 червня 2019 року та який згідно свідоцтва про право на спадщину належить ОСОБА_9 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: