УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 120 121 101 000 002 69 від 28.11.2012 за ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України про арешт майна,
у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за № 120 121 101 000 002 69 від 28.11.2012 за ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, у якому встановлено, що упродовж 2012 року група осіб шляхом підробки судових рішень Гребінківського районного суду Полтавської області, тобто шахрайським шляхом заволоділи низкою об`єктів нерухомості.

У подальшому, розслідуванням встановлено, що до шахрайського заволодіння нерухомістю причетний ОСОБА_4 , якому 16.10.2019 оголошену підозру за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 2,4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Оскільки санкціями ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, прокурор просив накласти арешт на належні ОСОБА_4 майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :03:014:0307 (реєстраційний номер 12); частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 0); автомобіль «Тойота» сірого кольору, 2013 року випуску, JTNBF4K003023828, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК Українита обґрунтованості висунутої ОСОБА_4 підозри за вказаними статтями.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 170 КПК для реалізації вищенаведеної мети арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд може застосувати покарання у виді конфіскації майна.

Так, у силу санкцій ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України, за якими ОСОБА_4 оголошено підозру, суд у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, може застосувати у вигляді додаткового покарання конфіскацію майна.

Крім того, ч. 10,11 ст. 170 КПК визначено, що арешт накладається, зокрема, на рухоме та нерухоме майно з метою заборони або обмеження користування та розпорядження ним у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що його незастосування призведе до втрати, зникнення, псування або передачі такого майна.

Матеріалами клопотання доведено, що об`єкти нерухомості та автомобіль, на які прокурором ініційоване накладення арешту, на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для застосування ініційованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 121 101 000 002 69 від 28.11.2012 за ч. 2, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України арешт на:

-земельну ділянку з кадастровим номером :03:014:0307 (реєстраційний номер 12);

-частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 0);

-автомобіль «Тойота» сірого кольору, 2013 року випуску, JTNBF4K003023828, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1