Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Рівне матеріали за апеляційною скаргою прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_6 ,
встановила:

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майна, а саме: транспортний засіб марки МАЗ 5334 вантажний автокран, синього кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, слідчий суддя врахував, що в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучений транспортний засіб відповідає критеріям ст.98 КПК України, зокрема, в клопотанні про арешт майна прокурор не довів підстав вважати, що тимчасове вилучене майно, відносно якого було подано клопотання про арешт, здобуте злочинним шляхом, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Свої вимоги мотивує тим, що, на даний час, існують реальні підстави вважати, що повернення майна особі, у якої воно вилучене, може призвести до приховування, зникнення, втрати чи передачі зазначеного речового доказу. Вказані обставини свідчать про можливість втрати речового доказу, що в подальшому негативно вплине на якість досудового розслідування. Також, слід враховувати, що збереження вказаного майна дасть змогу провести експертне дослідження, для встановлення його походження, вартості та приналежності. Крім того, слід враховувати, що збереження вказаного автомобіля необхідне для встановлення законності перетину ним Державного кордону України, перебування його на території України, перевірки вузлів та агрегатів шасі автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію на достовірність.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку ОСОБА_6 про залишення ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000731, відомості про яке 24.07.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.388 КК України.

25.07.2019 прокурор Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000731 від 24.07.2019, а саме: транспортний засіб марки МАЗ 5334 вантажний автокран, синього кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року у задоволенні даного клопотання прокурора про арешт майна відмовлено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання щодо накладенню арешту не вбачає, оскільки, покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги прокурора такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, то прокурор повинен неухильного їх дотримуватися.
Згідно ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Також, вказана норма узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Так, у клопотанні про арешт майна взагалі не зазначено роль ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Посилання прокурора на той факт, що транспортний засіб марки МАЗ 5334 вантажний автокран, синього кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , використовувався як знаряддя вчинення злочину, не можуть бути достатньою підставою для висновку про необхідність втручання у права та свободи особи, оскільки, ОСОБА_6 був залучений сторонньою особою задля здійснення демонтажу будівлі, яка перебуває під арештом, та не був обізнаний про той факт, що ця будівля є арештованою.
Крім того, на момент апеляційного розгляду, органами досудового розслідування не встановлено особу замовника, який залучив ОСОБА_6 для демонтажу арештованої будівлі.
З цих же підстав необґрунтованим є і посилання прокурора на наявність підстав для арешту майна як речового доказу.
Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах, не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Жодних інших фактів та обставин, на користь наявності підстав для такого втручання у права володіння майном, суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 167, 170-173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2019 року, про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, залишити без змін, а апеляційну прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3