Справа № 352/2279/18
Провадження № 1-кп/352/99/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000490 від 12.10.2018 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого неофіційно на приватних новобудовах, розлученого, утриманця двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, депутатом не обирався, українця, громадянина України, не судимого, якому пам`ятку про його права та обов`язки вручена, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України,-

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 , будучи батьком, починаючи з 18.02.2015 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області 13.03.2015 р.винесено рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_8 на утримання їх неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) грн. щомісячно, на кожну дитину. Стягнення аліментів з обвинуваченого розпочато з 18.02.2015 р. і зобов`язано його проводити до досягнення дітьми повноліття.

У Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 345/625/15-ц, виданого 13.03.2015 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) грн. щомісячно, на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інша особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проте, в період з 18.02.2015 р. по 01.10.2018р. ОСОБА_4 здійснював сільськогосподарські роботи по обробленню присадибних ділянок, працював різноробочим на будівництві та виконував інші господарські роботи на території Івано-Франківської області, за що отримував грошові кошти. Однак жодного грошового переказу чи будь-яких готівкових коштів колишній дружині ОСОБА_8 по сплаті аліментів своїм неповнолітнім дітям не здійснював. Також він як батько не виконував жодних обов`язків щодо утримання та виховання дітей, знаючи про свій обов`язок, як батька, у якого на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_6 однак жодного грошового переказу чи готівкових коштів дружині ОСОБА_8 по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_4 , не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я ніде на офіційну роботу не влаштовувався, на обліку в Тисменицькому центрі зайнятості не перебував та у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів взагалі не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 з 18.02.2015 р. по 01.10.2018 р., внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи злісно ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_6 .

Окрім того, ОСОБА_4 як батько неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства», умисно життям дітей не цікавився, вихованням не займався, з дітьми не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Виходячи з вищенаведеного ОСОБА_4 , у вищезазначений період часу злісно ухилявся від сплати аліментів та утримання неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, а також злісно ухилявся від батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_4 станом на 01.10.2018 р. становить 34972, 00 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві) грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду показання про те, що дійсно знаючи про покладене на нього згідно рішення суду зобов`язання по сплаті аліментів в користь потерпілої ОСОБА_9 на утримання його неповнолітніх дітей сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , від проведення сплати аліментів ухилявся, проте мав матеріальну можливість таку сплату здійснювати, оскільки працював та регулярно отримував грошову винагороду в формі заробітної плати. На даний момент заборгованість по аліментних платежах в сумі 9053 грн. погасив в добровільному порядку. Просить суд суворо його не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ст. 164 ч. 1КК України, так як він будучи батьком, починаючи з 18.02.2015 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні злочином матеріальні збитки частково відшкодував в добровільному порядку.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд також враховує і думку потерпілої, яка просила суд покарати останнього на власний розсуд, як і те, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, працюючи займається суспільно-корисною працею, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, зі слів має вкрай незадовільний стан здоров`я.

Таким чином, беручи до уваги всі вищеперелічені обставини, дані про особу винного, суд вважає доцільним призначити підсудному покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 342-376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт.

Речові докази по даному кримінальному провадженні : матеріали виконавчого провадження № 46918522, яке знаходиться при матеріалах даного кримінального провадження повернути Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику негайно, після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1