Провадження № 1-кп/331/32/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 0003531 від 16.10.2016 року з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжі, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює на посаді газозварювальника ТОВ «ПСКМ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому, що 16.10.2016 приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , проникли до приміщення об`єднаного гаражу № НОМЕР_1 , який розташований в гаражному кооперативі «Ветеран 68» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військоматська, буд. 28, а саме: ОСОБА_7 , за допомогою стороннього предмету, зламав замок вищезазначеного гаражу та проник до його приміщення, де виявив автомобіль «ЗАЗ 110207», 2003 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , з д.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 . Надалі ОСОБА_7 , використовуючи мобільний телефон з номером НОМЕР_4 зателефонував ОСОБА_3 на його номер НОМЕР_5 та запропонував викрасти вищевказаний автомобіль, на що останній надав свою згоду, чим вступив з ОСОБА_7 у злочинну змову, спрямовану на викрадення вищевказаного транспортного засобу. Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , шляхом транспортування за допомогою іншого невстановленого в ході досудового розслідування транспортного засобу перемістили викрадений автомобіль до місця мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , та залишили його у гаражі, який знаходиться на прилеглій до домоволодіння території та розпочали його розукомплектовувати до моменту проведення санкціонованого обшуку, в ході якого він був заявлений та вилучений в пошкодженому стані. Згідно звіту № 08-12-2016, про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля з метою визначення вартості збитків, а саме автомобіля «ЗАЗ 110207», 2003 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 , з д.н. НОМЕР_3 , від 21 грудня 2016 року затвердженого оцінювачем ФОН «Кротом Андрієм Володимировичем», реальна вартість заподіяних збитків зазначеному транспортного засобу після його розукомплектування складає 10165 гривень 00 копійок. Таким чином, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , незаконно заволоділи транспортним засобом потерпілого ОСОБА_5 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму 10165 гривень 00 копійок.

Крім цього, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, ОСОБА_3 , маючи умисел на носіння, зберігання та придбання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав предмети, які згідно висновку експерта № 91 від 16.11.2016 року являються:

- трьома бойовими унітарними пострілами ВОГ - 25П до підствольного гранатомету ГП - 25 промислового виготовлення, які відносяться до боєприпасів та містять в собі заряди вибухової речовини бризантної дії А-ІХ-І (гексоген) вагою 42г кожний;

- бойовим унітарним пострілом ВОГ - 25 до підствольного гранатомету ГП -25 промислового виготовлення, який відноситься до боєприпасів та містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії А-ІХ-І (гексоген) вагою 48г;

- двома бойовими уніфікованими підривниками дистанційної дії типу УЗРГМ - 2, промислового виготовлення, які являються самостійними вибуховими пристроями, відносяться до боєприпасів та містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС вагою 0,1г, азид свинцю вагою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген вагою 1г, корпусом бойової ручної наступальної гранати РГД - 5, промислового заготовлення, який в сукупності з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підривником дистанційної дії типу УЗРГМ - 2 являються вибуховим пристроєм промислового виготовлення, а саме бойовою ручною наступальною осколковою гранатою Д - 5, яка відноситься до боєприпасів та містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії тротил вагою 100- 115г;

- мисливськими патронами 12-го калібру для гладкоствольних мисливських рушниць у кількості 9 штук, виготовленими промисловим способом, які є боєприпасами, придатними для здійснення пострілу;

- мисливськими патронами 16-го калібру для гладкоствольних мисливських рушниць в кількості 8 штук, виготовленими промисловим способом, які є боєприпасами, придатними для здійснення пострілу.

В подальшому ОСОБА_3 переніс вищевказані бойові припаси та вибухові речовини на територію власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та став їх зберігати на подвір`ї та в приміщенні будинку до моменту проведення обшуку.

Крім цього, у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту у великих розмірах, в порушення вимог статей 25, 26 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, а саме зрізу в невстановленому місці рослини - коноплі, яку в подальшому приніс до горища свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, маючи умисел на виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс без мети збуту, ОСОБА_3 висушив придбані рослини коноплі, та в подальшому зберігав їх на вищевказаному горищі для виготовлення наркотичного засобу «канабіс» шляхом висушування, до моменту проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вказаний наркотичний засіб було виявлено та вилучено.

Також у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне придбання, та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту у великих розмірах, в порушення вимог статей 25, 26 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав наркотичний засіб - «марихуану» в подробленому вигляді, яку в подальшому зберігав у своєму особистому автомобілі: «Ford Granada» д/н: НОМЕР_6 , який знаходився на території домоволодіння ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту проведення обшуку вказаного автомобіля, в ході якого на полу, біля переднього водійського сидіння було виявлено пластикове полімерне відро, в якому знаходилось 2 поліетиленових пакети, в ході огляду яких було виявлено наявність речовини сіро-зеленого кольору. Згідно висновку експерта № 1548 від 11.11.2016, виявлена в ході обшуку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також автомобіля «Ford Granada» д/н НОМЕР_6 належного ОСОБА_3 речовина, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої обмежено - «канабісом», загальна маса якої в перерахунку на суху речовину складає 678 г., яку ОСОБА_3 , придбав, виготовив та зберігав на горищі свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також в салоні свого автомобіля «Ford Granada» д/н НОМЕР_6 .

Крім цього, ОСОБА_3 , у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, маючи умисел на незаконне, в порушення вимог статті 15 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», посів і вирощування рослин роду коноплі, невстановленим в ході досудового розслідування способом придбав насіння коноплі. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , для особистих цілей, навмисно посіяв вищевказані насіння у заздалегідь підготовлений грунт та ємкості, а саме у приміщенні власного гаражу, який розташований на прилеглій до його домоволодіння території за адресою: АДРЕСА_2 , за якими постійно доглядав, у тому числі, забезпечив освітлення, утеплення та вентиляцію зазначеного приміщення, здійснював їх полив, культивування, з метою доведення даних рослин до стадії готовності для власного вживання. 10 жовтня 2016 року, під час проведення санкціонованого обшуку на території домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , працівниками поліції було виявлено та вилучено одинадцять вологих рослин з коріннями та стеблами, на яких розташовані листя та верхівкові частини зеленого кольору, які згідно висновку експерта 1582 від 24.11.2016 року, є рослинами роду коноплі. Маса рослин роду коноплі склала 220 г, які ОСОБА_3 незаконно посіяв та вирощував за місцем свого мешкання, для особистого вживання, без мети збуту.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як незаконне заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до сховища, тобто за ч.2 ст.289 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, тобто за ч. 1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене у великих розмірах, тобто за ч.2 ст.309 КК України, та як незаконний посів та вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, тобто за ч.1 ст.310 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та пояснив, що 16.10.2016 року він відпочивав у кафе із друзями коли йому зателефонував ОСОБА_8 та попросив приїхати до автогаражного кооперативу. Він погодився, викликав таксі та поїхав у бік вул.. Гоголя - вул.. Жуковського. Далі вони зупинились біля траншеї, оскільки дорога була перекопана. Він не міг більше додзвонитися до ОСОБА_9 , а таксист сказав, що іншою дорогою не поїде, тоді він повернуся до кафе, а ОСОБА_9 у той вечір більше не бачив. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, він був присутній на його похороні. Щодо обставин заволодіння автомобілем він нічого не знає, участі у цьому не приймав. Через деякий час батько ОСОБА_9 зателефонував йому та попросив забрати автомобіль, який тривалий час стояв біля будинку ОСОБА_10 , пояснивши, що документів на автомобіль немає. Він погодився та перегнав автомобіль до себе додому. Це було приблизно за 4 дні до обшуку. 10.11.2016 року у ранковий час він повертався додому, але його перестріли працівники поліції та доставили до райвідділу, звідти разом із понятими привезли до його власного будинку по АДРЕСА_2 , де стали проводити обшук. Коли його доставили додому, у дворі та будинку було багато працівників поліції, які ходили по всьому будинку, виносили його речі, не дали можливість зателефонувати адвокату, поняті були знайомими працівників поліції та ні за чим не слідкували. Із всього, що знайшли, йому належить лише мисливська рушниця та газовий пістолет, усе інше йому підкинули працівники поліції. Він не займається ані вирощуванням, ані зберіганням наркотичних засобів, мешкає разом із дружиною та неповнолітніми дітьми, працює. Дійсно, автомобіль Таврію він перевіз до себе до гаражу на прохання батька ОСОБА_9 та мав намір продати, але до викрадення автомобіля він відношення не має. Вважає, що працівники поліції грубо порушили діюче законодавство як під час обшуку так і під час всього розслідування, маючи на меті позбавити його свободи за те, що він не вчинював. Цивільний позов також не визнав та просив виправдати його за усіма статтями.

На підтвердження провини ОСОБА_3 стороною обвинувачення було надано суду наступні докази.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що у нього у власності у 2016 році був автомобіль Таврія, який він переробив власними силами, замінивши двигун та частково кузов та колір. Постійно автомобіль він зберігав у авто гаражному кооперативі по вул.. Військоматській поблизу автовокзалу м. Запоріжжя. 15.10.2016 року у вечірній час він як завжди залишив автомобіль у гаражі, ключі від автомобіля також знаходились у гаражі. Вранці він прийшов та побачив, що автомобіль відсутній, гараж має пошкодження. Зазначив, що автомобіль був не на ходу через відсутність бензину. Сам автогаражний кооператив не охороняється, доступ до нього вільний. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 він не знає та ніколи не бачив. У подальшому під час розслідування забирав власний автомобіль із приватного будинку по вул.. Наукове містечко на о.Хортиця у пошкодженому стані, частина обладнання відсутня. Просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 10165 грн.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що у листопаді 2016 року він прогулювався по о. Хортиця та його запросили бути понятим працівники поліції. Далі стали проводити обшук у приватному будинку із гаражем. Під час обшуку був присутній власник будинку та його дружина, пізніш приїхала адвокат. У гаражі знайшли автомобіль Таврія червоного кольору, будівельні інструменти, рушницю, кущі рослин та багато іншого. Крім того обшукували увесь будинок, горище, гараж та прилеглу територію.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у листопаді 2016 року він прийшов до райвідділу у власних справах, де його запросили бути понятим. Потім із працівниками поліції вони поїхали до приватного будинку, де стали проводити обшук. Крім них, у будинку вже були присутні поліцейські, він бачив, як із будинку виносять якісь речі, телевізор та апаратуру. У дворі будинку стояв автомобіль Форд, у якому знайшли пакет із травою, у гаражі виявили автомобіль Таврія тонований із зовнішнього вигляду цілий. Також знайшли боєприпаси та якісь рослини. Несен пояснював, що він нічого забороненого не зберігає, усе виявлене йому не належить. Поліцейських у будинку було дуже багато, вони всі ходили по різним приміщенням, він із іншим понятим не могли фізично за всім слідкувати. В кінці обшуку вони сиділи на кухні та підписали ті документи, які їм дали.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він брав участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_15 у приватному будинку на о. Хортиця за запрошенням працівників Олександрівського ВП. Пам`ятає, що він більшість часу стояв у дворі будинку, знає, що знайшли інструменти, рушницю, патрони, гранати, коноплю суху та у вазонах, працівників поліції було достатньо багато.

Свідок ОСОБА_16 надав аналогічні пояснення щодо своєї участь під час обшуку як оперативного працівника поліції. Пам`ятає, що у домоволодінні ОСОБА_15 знайшли автомобіль, наркотичні засоби, інструменти, номери для автомобілів та інше майно.

Також стороною обвинувачення були надані суду наступні письмові докази:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_5 зазначав про вчинену крадіжку у його гаражі по вул.. Військоматська, звідки було викрадено автомобіль Таврія, червоного кольору, зварювальний апарат, бензогенератор, бензопилу, гуму на автомобіль, підсилювач, радіатори та інше майно ( т.1 а.с. 101);

-протокол огляду місця події від 16.10.2016 року приміщення двох гаражів № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 у авто гаражному кооперативі «Ветеран» по вул.. Військоматській м. Запоріжжя, під час якого було виявлено пошкодження замку на дверях та відсутність майна потерпілого, у тому числі і автомобіля із фото таблицею до протоколу ( т.1 а.с. 102-113)

-звіт про оцінку ринкової вартості автомобіля від 21.12.2016 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля ЗАЗ 110207 д.н. НОМЕР_3 на дату оцінки складає 44586 грн., вартість заподіяних збитків складає 10165 грн ( т.1 а.с. 127-144).

Інших належних та допустимих доказів прокурором суду не надано.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши докази обвинувачення та захисту, вважає, що участь обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих йому органом досудового розслідування правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, в судовому засіданні не доведена.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України та ч.3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може піддаватися кримінальному покаранню , доки не буде визнаний винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі частини 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого та прокурора.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12.06.2008 року «Яременко проти України» зазначено, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується.
Основним доказом на підтвердження провини ОСОБА_3 на думку сторони обвинувачення є протокол обшуку від 10.11.2016 року, який був проведений за місцем проживання ОСОБА_3 та під час якого було виявлено та вилучено автомобіль Таврія, наркотичні засоби, бойові припаси та інше майно згідно переліку. Однак, під час судового розгляду вказаний протокол обшуку був визнаний очевидно недопустимим доказом (ухвала суду від 13.09.2017 року т. 1 а.с. 166-168)

Як вбачається зі змісту вказаного протоколу від 10.11.2016 року слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 у рамках кримінального провадження № 0003531 від 16.10.2016 року на підставі ухвали слідчого судді від 08.11.2016 року у присутності ОСОБА_3 провів обшук приміщення будинку АДРЕСА_3 (т.2 а.с.42-73)

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що перед початком обшуку він пояснював працівникам поліції, що у його власності перебуває будинок номер 46, а не номер 40, та заперечував проти проведення обшуку його будинку без ухвали слідчого судді, однак слідчий не сприйняв його доводи та примусово розпочав обшук.

Так, згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Частина третя вказаної статті передбачає, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як встановлено у судовому засіданні, 10.11.2016 року фактично слідчим було розпочато обшук у будинку АДРЕСА_2 без наявності законної підстави на проведення такої слідчої дії, яка потребує попереднього дозволу суду. Однак, з невідомих причин процесуальний документ, у якому зафіксовані результати проведеної слідчої дії (тобто безпосередньо протокол обшуку) складено про те, що обшук проводився у будинку № 40 та на підставі ухвали слідчого судді від 08.11.2016 року, що не відповідало дійсності. При цьому під час досудового розслідування ніякі документи щодо внесення виправлень до протоколу обшуку не виносились.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних совбод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Проаналізувавши наданий прокурором доказ, враховуючи той факт, що сторона захисту заперечує законність його отримання, перевіривши дії слідчого на предмет дотримання вимог Конституції та кримінально-процесуального законодавства, встановивши, що обшук приватного домоволодіння було проведено із грубими порушеннями діючого законодавства, а саме: без отримання ухвали слідчого судді та містить численні помилки та перекручення дійсної інформації, що призвело до того, що отримані під час його проведення факти є сумнівними та неточними, тому, беручи за основу принцип правової визначеності у кримінальному судочинстві, суд приходить до висновку про те, що протокол обшуку є очевидно недопустимим доказом, тому відкидається з числа доказової бази.

Доводи прокурора про те, що слідчим після проведення вказаної слідчої дії було отримано дозвіл слідчого судді у порядку ст. 233 ч.3 КПК України суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки слідчим суддєю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було надано дозвіл на проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 , однак згідно наданих суду документів та відповідно до змісту протоколу обшуку від 10.11.2016 року обшук проводився за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому ніяких виправлень, посвідчених належним чином, до процесуального документу не вносилось. Інших документів про проведення обшуку у будинку № 46 суду надано не було.

Також, під час судового розгляду судом були визнані очевидно недопустимими речові докази, вилучені під час проведення обшуку, (т. 2 а.с. 74-75) на підставі правила «плоди отруйного дерева», оскільки вони були отримані під час слідчої дії, яка проведена із порушенням фундаментальних прав та свобод обвинуваченого (захист власності), тому є похідними та не можуть бути взяті до уваги судом для вирішення питання про винуватість ОСОБА_3 (ухвала суду від 13.09.2017 року т.1 а.с. 171-173).

З аналогічних підстав судом були визнані очевидно недопустимими висновки експертів № 1548 від 11.11.2016 року, висновок експерта № № 1582 від 24.11.2016 року, висновок експерта № 578/з від 23.12.2016 року, висновок експерта № 1804-д від 14.11.2016 року, висновок експерта № 91 від 16.11.2016 року ( т. 2 а.с. 85-156) на підставі ухвали суду від 13.09.2017 року (т.1 а.с. 169-170), оскільки експертні висновки стосувались дослідження речових доказів, які були отриманні органом слідства із грубими порушеннями норм КПК України та, відповідно, визнані судом очевидно недопустимими доказами.
Дійсно, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо обставин проведеного обшуку та вилученого майна, однак суд не бере їх пояснення як такі, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у незаконному зберіганні наркотичних засобів, бойоприпасів, посіві та вирощуванні конопель, оскільки участь понятих та працівників поліції в цій слідчій дії була складовою його проведення, тому усю інформацію свідки отримали під час проведення процесуальноїх дії із грубим порушенням норм КПК, тому свідчення цих осіб також є недопустимими доказами у розумінні ст. 87 КПК України.
Під час судового розгляду прокурором було заявлено клопотання про виклик інших свідків можливих очевидців вчинених злочинів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , судом неодноразово направлялись судові виклики, виносились ухвали про примусовий привід та було зобов`язано прокурора забезпечити явку свідків, однак ці особи до суду не з`явились не дивлячись на те, що судом були використані усі процесуальні можливості для їх виклику для надання особистих пояснень по справі.
У судовому засіданні судом було досліджено протокол зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 16.11.2016 року (т. 2 а.с. 160-168), під час якого проводилось прослуховування мобільного телефону ОСОБА_3 , аудіо запис вказаної негласної слідчої (розшукової) дії відтворено у судовому засіданні. Зі змісту розмов ОСОБА_3 випливає, що 16.10.2016 року у нічний час йому зателефонував ОСОБА_8 і попросив приїхати до авто гаражного кооперативу, на що ОСОБА_15 погодився. Однак, після цього розмови між ними більше не зафіксовані, тому зробити висновок по те, що ОСОБА_3 дійсно прибув до гаражу, де у подальшому була вчинена крадіжка транспортного засобу, та брав у вчиненні злочину участь, зробити неможливо.
При цьому захисником було заявлено про недопустимість вказаного прокурором у якості доказу, оскільки, не дивлячись на те, що прокурором було надано ухвалу слідчого судді апеляційного суду від 30.11.2016 року про дозвіл на використання інформації, що міститься у цьому протоколі у рамках даного кримінального провадження, розслідування якого на той час ще не здійснювалось, але не було відкрито ані суду, ані захисту безпосередньо судове рішення, яким надано право на втручання у приватне спілкування ОСОБА_3 шляхом зняття інформації з його мобільного телефону, тому перевірити законність застосування таких негласних заходів на сьогодні неможливо. Крім того, захист звернув увагу на те, що строк дії ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області від 15.08.2016 року № 10/4641т невідомий, при тому, що НСРД проводилась 16.10.2016 року, тобто після спливу граничного строку, який визначений нормами кримінального процесуального законодавства.
Суд вважає доводи сторони захисту слушними та такими, що заслуговують на увагу та перевірку, однак, враховуючи той факт, що сам по собі зміст розмов між ОСОБА_3 , та ОСОБА_20 16.10.2016 року не дають підстав стверджувати про беззаперечну причетність обвинуваченого до вчинення злочину з приводу заволодіння автомобілем, тому перевірка даного доказу на предмет його допустимості є недоцільною з огляду на відсутність вагомого значення цього доказу.
У судовому засіданні обвинувачений висунув власну версію подій та зазначив, що він відреагував на телефонний дзвінок свого знайомого ОСОБА_8 в ніч з 15 на 16 жовтня 2016 року, викликав таксі та поїхав у бік авто гаражних кооперативів поблизу вул. Військоматська. Таксист здійснював рух спочатку по пр.. Соборному та намагався під`їхати до гаражів з боку ринку ОСОБА_21 , але не зміг, оскільки на дорозі поруч із трамвайними коліями проводились дорожні роботи, в`їзд був утруднений. Оскільки він більше не міг зв`язатися із ОСОБА_20 , то наказав таксисту відвезти його назад до кафе. У ту ніч ОСОБА_9 він не бачив, у заволодінні транспортним засобом участі не брав.
З метою перевірки пояснень обвинуваченого за клопотання прокурора у порядку ст.. 333 КПК України було проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_5 (протокол слідчого експерименту від 11.04.2019 року т.2 а.с. 216-220), згідно якого зафіксовані можливі шляхи під`їзду до авто гаражного кооперативу. У подальшому судом були отримані дані про те, що у жовтні 2016 року КП «Управління капітального будівництва» здійснювало роботи щодо реконструкції вул.. Земського лікаря Лукашевича від пр. Соборного до вул.. Жуковського у м. Запоріжжі (велись підготовчі та земляні роботи).
За таких обставин, враховуючи, що пояснення ОСОБА_3 перевірені судом та повністю підтверджені іншими об`єктивними доказами, підстав сумніватися у їх правдивості у суду не має.
Також судом були допитані свідки сторони захисту, а саме: ОСОБА_22 , який пояснив, що ОСОБА_8 це його однокласник. У жовтні 2016 року той запропонував йому придбати автомобіль Таврія. Він приїхав до ОСОБА_23 додому та подивився на автомобіль, який стояв поруч із будинком. Таврія була тонована, зі спойлером та титановими дисками. Але документів на автомобіль не було, тому він відмовився. Помазан зазначав, що автомобіль належить йому, а документи він загубив. Під час похорону ОСОБА_23 27.10.2016 року він бачив цей автомобіль, який також стояв поруч із двором будинку.
Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_15 та ОСОБА_9 знає ще зі школи. У жовтні 2016 року він випадково зустрів ОСОБА_25 , який розповів, що продає автомобіль. Він зацікавився ним та приїхав подивитися. Таврія була незвичайною, зі спойлером та іншими додатковими покращеннями, двигун стояв від іншого автомобіля. Поговоривши з ОСОБА_23 , він поїхав, а через декілька днів дізнався, що той загинув. Несена охарактеризував позитивно, у вживанні наркотичних засобів останній не був заміченим ніколи.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_26 пояснив, що його син ОСОБА_27 загинув 24.10.2016 року. Приблизно за два тижні до його смерті біля їх будинку з`явився автомобіль, син пояснював, що купив його. Далі він звернувся до ОСОБА_3 , який був знайомим його сина із проханням забрати автомобіль та продати. Приблизно у листопаді 2016 року ОСОБА_3 автомобіль забрав, про що йому повідомив. Знає, що ключів та документів на автомобіль у них вдома не було, сам автомобіль він детально не роздивлявся.
Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 її чоловік, вони мешкають у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . На території їх подвір`я є будинок та гараж. Знає, що її чоловік купив у батька ОСОБА_29 автомобіль Таврія, який стояв у них у гаражі. Нічого недозволено у них вдома не зберігалось. 10.11.2016 року до них додому приїхали працівники поліції із обшуком, її чоловік вже перебував у автомобілі поліцейських, обшук проходив із численними порушеннями, поліцейські вели себе грубо та зухвало, винесли з їх дому багато речей, які не мали жодного значення, підкинули наркотичні засоби. Працівників поліції було дуже багато та вони ходили по всій території домоволодіння та робили все, що хотіли, при тому, що їх обмежили у вільному пересуванні та можливості захистити свої права.
Оцінюючи показання свідків сторони захисту суд не погоджується із доводами прокурора про недопустимість їх показань, оскільки вони не допитувались під час досудового розслідування та їх показання не відкривались стороні обвинувачення у порядку ст.. 290 КПК України, та зауважує, що ч.6 ст. 290 КПК України передбачає, що сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Так, прокурором не надано суду копії запиту, адресованого стороні захисту, з приводу відкриття доказів, тому посилання прокурора про недотримання захисником вимог ст.. 290 КПК України є безпідставним.

Таким чином, аналіз наданих суду доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, із врахуванням того, що більша частина доказів визнана судом очевидно недопустимими, враховуючи інші обставини, встановлені судом (з приводу обставин придбання ОСОБА_3 автомобіля у ОСОБА_26 ), які повністю підтверджені поясненнями свідків, суд приходить до висновку про те, що факт причетності ОСОБА_3 до вчинення заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження, як і вчинення ним інших інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310, ч.1 ст. 263 КК України, через те, що основний доказ, який міг би підтвердити факт зберігання заборонених предметів, їх посів та вирощування, був отриманий у порушення визначеного КПК України порядку, тому не може бути покладений в основу обвинувачення. При тому, що інших доказів стороною обвинувачення не отримано та суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до злочинів, в яких він обвинувачується, та аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 309, ч.1. ст.. 310, ч.1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушеннь, тому суд приходить до переконання, що його необхідно визнати невинуватим та виправдати у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Оскільки провина ОСОБА_3 у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, суд, керуючись ст.. 128-129 КПК України, вважає необхідним залишити позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди без розгляду.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Обраний раніше запобіжний захід у вигляді застави та особистого зобов`язання скасувати.

Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у вигляді застави та особистого зобов`язання скасувати.

Повернути заставу у розмірі 58000 грн., внесену заставодавцем ОСОБА_28 на депозитний рахунок суду 27.12.2016 року, заставодавцю.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази:

- автомобіль ЗАЗ 110207 д.н. НОМЕР_3 червоного кольору повернути володільцю ОСОБА_5

- паперові конверти зі слідами рук та дактилокартою, спецпакет із уламками гранат, 6 мисливських патронів 12 калібру, 4 мисливські патрони 16-го калібру, 5 гільз, полімерний мішок із рослинами сіро-зеленого кольору, два полімерні пакети із канабісом як речі, вилучені з обігу та такі, що не мають цінності знищити;
- мобільний телефон «Моторолла» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон «Самсунг", флеш-карта, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу модель ММЗ 810Н д.н. НОМЕР_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 на автомобіль РАФ 2203 д.н. НОМЕР_6 , видане на ім`я ОСОБА_30 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_11 на автомобіль «Форд Гранада» д.н. НОМЕР_6 , видане на ім`я ОСОБА_31 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_12 на автомобіль Крайслер Стратус д.н. НОМЕР_13 , видане на ім`я ОСОБА_32 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_14 на автомобіль «МАЗ 503» д.н. НОМЕР_15 , видане на ім`я ОСОБА_33 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_16 на автомобіль «МАЗ 5334» д.н. НОМЕР_17 , видане на управління механізації будівництва; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_18 на автомобіль «М - 2140» д.н. НОМЕР_19 , видане на ім`я ОСОБА_34 ; посвідчення газоелектрозварника на ім`я ОСОБА_3 № 48; системний блок чорного кольор; посвідчення електрозварника на ім`я ОСОБА_3 № 25; флеш карта, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_20 на автомобіль «ГАЗ 5312» д.н. НОМЕР_21 , видане на ім`я ОСОБА_35 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_22 на автомобіль «РАФ 2203» д.н. НОМЕР_23 , видане на ім`я ОСОБА_36 ; блокнот з чорновими записами; бензопилу, бензопилу, електропилу «Зеніт» № 13АВРНЕ - 08.13 - 0000393; електролобзик, електрошуруповерт «Енергія НПО» РШ 650М; електролобзик Р5Т 650; болгарка «ОШТ 132315941»; мотор для човна НОМЕР_24 ; чотири мотка білого проводу фірми ТОВ «ХКЗ Енерго»; електрошуруповерт «Крафт - Тек» РХСО 216; батарея «Сатурн» 5Т 1252, на 8 секцій; батарея «Перфеза» 1130 - 05196 на 6 секцій; печатка підприємця ОСОБА_37 ; коробка, в якій знаходиться джинсові штани в кількості 19 штук; коробка в якій знаходиться 5 штанів та 16 кофт; саббуфер І2ТС04498; ДВД програвач «Опера» ОР777В; відео - програвач касетний; номерний знак НОМЕР_23 (08 регіону); мішок з фрагментами пластмаси (запчастинами), з автомобілів; номерний знак НОМЕР_25 ; номерний знак д НОМЕР_26 ; номерний знак д НОМЕР_27 ; номерний знак НОМЕР_25 ; номерний знак НОМЕР_28 ; номерний знак НОМЕР_29 ; номерний знак який не розглядається через потертість; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_30 на автомобіль «РАФ 2203» д.н. НОМЕР_31 , видане на ім`я ОСОБА_38 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_12 на автомобіль Крайслер Стратус д.н. НОМЕР_13 , видане на ім`я ОСОБА_32 ; дві радіостанції з блоком живлення; дриль «Компас» № 16021845; болгарка «Стерн» № 0907А№2689; електродриль «Блек Дісайр» без номеру повернути за належністю ОСОБА_3

-ДВД диск зберігати у матеріалах провадження суду.

Скасувати арешт з речей, накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2016 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити виправданому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1