Справа № 639/3703/19
Провадж. № 1-кп/639/403/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/3703/19 (в ЄРДР №0000820 від 16.05.2019 року) за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні 2-х малолітніх дітей, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 березня 2019 року Валківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (штраф сплачено 07.05.2019 р.),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 16.05.2019 приблизно о 00 годині 10 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу продуктового кіоску по вул. Белінського, 47 в м. Харкові, помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_5 .

Після цього ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , який стояв біля кіоску, та почав із ним розмовляти. В ході розмови ОСОБА_4 помітив в руці ОСОБА_5 грошові кошти, а саме купюру номіналом 500 грн., якою й вирішив безпосередньо заволодіти. Надалі ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер задуманих ним протиправних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи темний час доби та фактор несподіванки, зненацька для ОСОБА_5 ривком відкрито заволодів належними потерпілому грошовими коштами в сумі 500 гривень.

У відповідь ОСОБА_5 почав вимагати повернення своїх грошових коштів. Однак ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи намір довести задуманий ним злочин до кінця, та, бажаючи подолати будь-який можливий опір з боку потерпілого, перебуваючи до нього обличчям, діючи умисно, із застосуванням насильства, зненацька для ОСОБА_5 , наніс тому один удар кулаком правої руки в ділянку губ з лівого боку. Від отриманого удару потерпілий упав на землю та зазнав тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для здійснення нападу на ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого в момент заподіяння, так як останньому було спричинено забиту рану у ділянці лівого кута роту, яка загоїлась з утворенням рубця, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день).
Після цього, ОСОБА_4 ,звернувши на свою користь вказані грошові кошти з місця вчинення злочину зник.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 , передбачена ч. 1 ст. 187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що скоїв його при вищезазначених обставинах. Обвинувачений не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а також висновки судово-медичної експертизи. Свої дії ОСОБА_4 піддав критичній оцінці та висловив жаль щодо скоєного.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію висловили і прокурор.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних речових доказів по справі.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий; працює не офіційно; має постійне місце проживання та реєстрації; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; у шлюбі не перебуває, проте проживає однією сім`єю з ОСОБА_6 ; має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним тяжким злочином, кількість епізодів злочинної діяльності (один), відношення обвинуваченого до скоєного злочину, його конкретні обставини, особу винного, який раніше судимий, але злочин проти власності скоїв вперше, наявність у обвинуваченого на утриманні 2-х малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.08.2018р. по справі №183/163/14.
Відповідно до частини другої статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

Обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_4 не встановлено.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинувачених в цілому на теперішній час можливе без його ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України, але з встановленням максимального строку випробування, передбаченого ч. 4 вказаної статті, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2019р. відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по кримінальному провадженню:
-грошову купюру номіналом 500 грн. серії ЦА №9781667 та футболку чорно-сірого кольору, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 повернути (вважати повернутими) власнику ОСОБА_5 (к.п. а.с. 51, 51-а, 94, 96);
змив речовини бурого кольору з поверхні асфальтованого покриття, переданий до камери зберігання речових доказів Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області знищити (к.п. а.с. 94-95).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2019 року (справа №639/3313/19, провадження №1-кс/639/1675/19) на майно грошову купюру номіналом 500 грн. серії ЦА №9781667, вилучену у ОСОБА_4 під час проведення огляду 16.05.2019р. (к.п. а.с. 55-57).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1