ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року м.Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали справи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина Молдови, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 листопада 2012 року за ст.ст. 190 ч.3 , 27 ч.5, 358 ч.1, 70 ч.4 КК України на чотири роки позбавлення волі який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2019 року,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 07 грудня 2019 року. Одночасно визначено ОСОБА_5 заставу у розмірі 110 прожиткових мінімумів, що складає 211 310 грн. та покладено відповідні обов`язки у разі її внесення.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо нього та обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту. Апелянт посилається на те, що прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які унеможливлюють застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Також звертає увагу суду на те, що він непрацездатний, хворіє, тому визначений судом розмір застави є для нього надмірним, суд необґрунтовано продовжив йому строк тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, що заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

____________________________________________________________

ЄУНСС: 723/884/17
Провадження №11-кп/822/472/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія в порядку КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський Суд з прав людини у справі Bellet v. France (04.12.1995 року) зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_11 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_5 має право на оскарження ухвали Сторожинецького районного суду Чернівецької області, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Відповідно до п.13.4. Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, категорично забороняється надсилати судові справи (матеріали кримінального провадження), провадження в яких не закінчено, іншим органам, крім експертних установ.
Тому апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції, а колегія суддів не має права витребувати ці матеріали.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На думку колегії суддів, районний суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, дійшов до вірного висновку про те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованою, врахувавши надані прокурором докази, а ризик, передбачений п.5, ч.1 ст.177 КПК України, є доведеним.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, міра покарання за який встановлена від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, злочин вчинено із застосуванням насильства відносно особи, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, не зареєстрований та не проживає на території Чернівецької області, і доведена прокурором вагомість зібраних у справі доказів вказує на наявність обґрунтованої підозри вчинення ним злочину передбаченого ст. 187 ч.4 КК України, тому є достатні підстави вважати, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, стороною обвинувачення в суді першої інстанції доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Апеляційний суд враховує також практику Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де закріплено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

А тому, на думку колегії суддів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, районним судом визначено заставу у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, із врахуванням обставин кримінального правопорушення, завданої шкоди, ризиків, передбачених ст.177 КПК України. На думку колегії суддів, сума застави розміром 110 прожиткових мінімумів достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у разі її внесення.

Також районний суд врахував відомості про стан здоров`я ОСОБА_5 .

Обґрунтованих доводів на спростування таких висновків стороною захисту не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Подане до апеляційного суду клопотання ОСОБА_5 про визнання його несудимим колегія суддів залишає без розгляду, оскільки предметом апеляційного розгляду є ухвала суду про продовження строку тримання під вартою.

Крім того, у відповідь на вимоги апелянта щодо залучення до судового розгляду Уповноваженого прав людини, колегією суддів ОСОБА_5 роз`яснено контактні дані та порядок звернення до Уповноваженого з прав людини.

Керуючись ст.ст. 7,9, 176-178, 183, 331, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

24.10.2019 року
(дата засвідчення копії)