Дата документу 10.10.2019 Справа№ 323/4123/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1591/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/4123/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Райське Вільнянського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

29.11.2018 року близько 01-00 години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який ухвалою суду від 06.08.2019 року звільнений від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.289 КК, діючи за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, а ОСОБА_7 - повторно, з корисливих мотивів, прийшли на АДРЕСА_3 , де через незачинену огорожу пройшли на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де проникли до приміщення незачиненої господарської споруди, звідки викотили мотоцикл марки «МТ-10-36» 1984 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого складає 7279,27 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 . Після чого відкотили вказаний мотоцикл за межі с.Тарасівка Оріхівського району Запорізької області, де ОСОБА_8 запустив двигун мотоцикла та шляхом приведення транспортного засобу в рух, керуючи ним, разом з ОСОБА_7 поїхали в напрямку с.Шевченківське Запорізького району Запорізької області, тим самим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно заволоділи транспортним засобом, чим завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, просив вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Свої вимоги мотивував тим, що при призначенні покарання судом не в повній мірі було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимий, після відбування покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисного тяжкого злочину, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин. У зв`язку з чим суд належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то вони є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, крім випадків засудження за корупційний злочин, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК, зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає у цивільному шлюбі, тривалий період не притягувався до кримінальної відповідальності з дня останнього звільнення з місць позбавлення волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття та визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів.

На підставі викладених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити йому покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК.

Проте, дослідивши матеріали провадження, судова колегія дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування призначеного покарання є неможливим.

Так, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких. Обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Крім того, до обвинуваченого раніше двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте після звільнення від відбування покарання обвинувачений щоразу в період іспитового строку вчиняв новий злочин.

Сукупність наведених обставин безумовно свідчить про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства. А тому висновок районного суду про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства є безпідставним.

Пом`якшуючі покарання обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.289 КК. Проте судова колегія не находить зазначені пом`якшуючі покарання обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував. У зв`язку з чим, ухвалив вирок, який в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_7 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4