Справа № 751/10/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/403/19
Категорія - ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 лютого 2019 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, вдівця, маючого на утриманні сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого будівельником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 лютого 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.135 КК України, ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від основного та додаткового покарання, призначеного вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.02.2019 року згідно ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 ( сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 ( п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Держави процесуальні витрати в сумі 8342 грн. 16 коп.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 29 січня 2017 року о 04.00 год. ОСОБА_8 керуючи автомобілем MERSEDES BENS Vito 110D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Чернігові по вул. Ціолковського у напрямку від вул. Попова до вул. Івана Мазепи, неподалік буд. 39А проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, відволікся від керування транспортним засобом, у зв`язку з чим не зреагував на зміну дорожньої обстановки у вигляді появи пішохода ОСОБА_13 , який рухався у попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закрита черепно-мозкова травма крововиливи шкірно -м`язевий лоскут волосистої частини голови в потиличній ділянці, радіальні лінійні переломи потиличної та обох скроневих кісток, дифузні субарахноідальні крововиливи тім`яних, лобних, потиличної та правої скроневої долей, забої головного мозку; закрита травма грудної клітки садна тулуба, крововиливи в м`які тканини спини, множинні двобічні переломи ребер з забоями та розривами тканини легень; крововиливи в м`які тканини лівої гомілки, закритий перелом малогомілкової кістки в середній третині, синці, садна, поверхневі забійні рани верхніх та нижніх кінцівок, які в своєму комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких помер на місці пригоди.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян), п.2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки перешкоди) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_13 , водій ОСОБА_8 усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, з місця пригоди поїхав, в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а)негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_13 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Таким чином, ОСОБА_8 за сукупністю обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 лютого 2019 року, в якій просять скасувати зазначений вирок суду та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 8 років позбавлення волі, а також відмовити у застосуванні амністії до ОСОБА_8 . Цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що вказаний вирок винесено без урахування дійсних обставин справи та постановлено помилково. На думку апелянтів, судом першої інстанції до обвинуваченого необґрунтовано застосовано амністію, оскільки він скоїв тяжкий злочин. Зазначають, що при вирішенні цивільного позову частково, суд теж не повністю дослідив матеріали справи та не взяв до уваги тяжкості скоєного злочину обвинуваченим, що смерть ОСОБА_13 стала важкою психологічною травмою для його батька та дружини. А тому, апелянти вважають, що суд поверхнево розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, деякі проігнорував, внаслідок чого ухвалив вирок, який суперечить дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти поданої потерпілими апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст.65,66,67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що є тяжким злочином (ч.2 ст.286 КК України) та злочином невеликої тяжкості (ч.1 ст.135 КК України), обставину, що пом`якшує покарання - часткове добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, що характеризують ОСОБА_8 і перебування на його утриманні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебування на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, відсутність даних про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, враховуючи характер та мотиви вчинених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, ставлення до цих порушень і поведінку після вчинення злочину, при цьому враховуючи наслідки, що настали внаслідок порушення правил дорожнього руху, а саме смерть потерпілого і дійшов висновку про доцільність призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції інкримінованих йому статей особливої частини Кримінального кодексу України із застосуванням ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Всі обставини, на які посилаються потерпілі у своїй апеляційній скарзі судом першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання враховані.

Разом з тим, місцевий суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від основного та додаткового покарання, призначеного вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.02.2019 року згідно ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висловлюють незгоду з таким рішенням суду, однак їх доводи з цього приводу не заслуговують на увагу через наступне.

Відповідно до статті 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.1,2 ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону. У ст.3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 29.01.2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнав повністю, має на утриманні неповнолітню дитину, відносно якої не позбавлений батьківських прав. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 амністії, передбачених ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено як під час розгляду справи місцевим судом, так і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів місцевий суд дійшов правильного висновку стосовно того, що на обвинуваченого ОСОБА_8 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_8 положення зазначеного закону, звільнивши останнього від відбування основного та додаткового покарання.

Також, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу часткового задоволення цивільного позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправними діями щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілих, характер вимушених змін у їх повсякденному житті, ступінь вини обвинуваченого і враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції є цілком адекватним стражданням потерпілих.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 лютого 2019 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4