Справа № 134/979/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1
з участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000234 від 22.07.2016 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, військовозобов`язаного, працюючого Голубецьким сільським головою, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні злочинів, передбаченими ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України за слідуючих обставин.
Згідно обвинувачення, 25 жовтня 2015 року ОСОБА_4 обрано Голубецьким сільським головою Крижопільського району Вінницької області. Згідно положень ч. 1 ст. 12, п. 13 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села та розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою.
Таким чином, ОСОБА_4 , обіймаючи постійно посаду Голубецького сільського голови Крижопільського району, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, відповідно до примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Так, 27.11.2015 ОСОБА_4 на першій сесії Голубецької сільської ради 7 скликання, в числі інших, виніс на розгляд депутатів питання щодо надання Голубецькій сільській раді дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,3 га із земель громадської забудови. За результатами обговорення даного питання, більшість депутатів проголосили «проти», у зв`язку з чим дозволу на розробку технічної документації надано не було.
У подальшому ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, незважаючи на відсутність необхідної кількості голосів для прийняття рішення. 27.11.2015 року перебуваючи у приміщенні Голубецької сільської ради Крижопільського району за адресою: с. Голубече, вул. Т. Марцин, 1, Крижопільський район, діючи умисно, маючи намір незаконно укласти договір про розроблення технічної документації з землеустрою, засвідчив власним підписом рішення Голубецької сільської ради від 27.11.2015 № 15-1/2015, у п. 1 якого міститься завідомо неправдива інформація про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,3 га із земель громадської забудови.
Після цього, на підставі вище вказаного підробленого рішення, між Голубецькою сільською радою (замовник) в особі сільського голови ОСОБА_4 та ФОП « ОСОБА_7 » (виконавець) укладено договір від 15.12.2015 № 1158/15, на виконання вимог якого останнім проведено роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, тобто видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів (службове підроблення).
Крім цього, 27.11.2015 року ОСОБА_8 на першій сесії Голубецької сільської ради 7 скликання, в числі інших, виніс на розгляд депутатів питання щодо надання Голубецькій сільській раді дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтованою площею 0,3 га із земель громадської забудови.
За результатами обговорення даного питання, більшість депутатів проголосували «проти», у зв`язку з чим дозволу на розробку технічної документації надано не було.
У подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, незважаючи на відсутність необхідної кількості голосів для прийняття рішення, 27.11.2015 року, перебуваючи у приміщенні Голубецької сільської ради Крижопільського району за адресою: с. Голубече вул.. Т. Марцин, 1, Крижопільський район, діючи умисно, маючи намір незаконно укласти договір про розроблення технічної документації із землеустрою, засвідчив власним підписом рішення Голубецької сільської ради від 27.11.2015 № 15-1/2015, у п. 1 якого міститься завідомо неправдива інформація про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,3 га із земель громадської забудови.
Після цього, на підставі вище вказаного підробленого рішення, між Голубецькою сільською радою (замовник) в особі сільського голови ОСОБА_4 та ФОП « ОСОБА_7 » (виконавець) укладено договір від 15.12.2015 № 1158/15, на виконання вимог якого останнім проведено роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч інтересам територіальної громади, зловживаючи своїм службовим становищем, засвідчив власним підписом акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2015 № 1158/15. Після чого, згідно платіжного доручення від 18.12.2015 № 1 на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_7 » перераховано грошові кошти у сумі 27 000 грн., з яких 6900 грн. безпідставно перераховано за виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , чим місцевому бюджету Голубецької сільської ради завдано матеріальної шкоди на суму 6900 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191 КК України, тобто розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні злочину не визнав, дав показання, що обіймає посаду сільського голови з листопада 2010 року. 27.11.2015 року відбулась перша сесія Голубецької сільської ради в с. Радянське в будинку культури. Вирішувалось питання перейменування села, вибори секретаря. Було близько 50 чоловік. Порядок денний був розданий усім депутатам.
Були підготовлені проекти рішень, депутатам дали можливість з ними познайомитись. Ставилось питання щодо розроблення документації на 4 земельні ділянки ( кузня майстерня, ваги і два приміщення в школі с. Радянське). Кузня майстерня для того щоб передати її в комунальну власність громади. Рахував голоси і оголошував результати голосування особисто він. «За» було 8 голосів, «проти» -4, 1 «утримався».
Секретар вела протокол, записувала результати голосування. Протокол був виготовлений на комп`ютері через деякий час Сатановською - секретарем. Протокол для підпису йому надала секретар і його підписав в приміщенні сільської ради. Також підписав і рішення, яке стало підставою для укладення договору для проведення робіт з розробки технічної документації. Грошові кошти для даних цілей були заплановані рішенням сесії Голубецької сільської ради 6 скликання.Гроші були витрачені за цільовим призначенням.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, виходячи з наступного.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення враховує, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю заперечив свою винність у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України та із показань свідків, наданих в судових засіданнях, на думку суду неможливо встановити причетність ОСОБА_4 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, які інкримінуються органами досудового розслідування.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання, що являється депутатом сільської ради та 27.11.2015 року була присутня на сесії, яку вів голова ОСОБА_4 . Зокрема на сесії ставилось на голосування питання щодо дозволу на виготовлення технічної документації кузні майстерні, також були інші питання, в тому числі щодо старої школи (2 об`єкта). Голосуваня проводили шляхом підняття рук, в цілому за всі рішення проголосувало 13 депутатів, з яких 8 проголосували «за».

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що являється депутатом 1 скликання сільської ради та був присутній при обговоренні питань, а саме оформленні кузні-майстерні, ваг та двох приміщень старої школи в с. Радянському. Голосування проводилося в цілому також зазначив, що дані приміщення належали колгоспу та знаходилися за конторою, голосували за всі рішення разом, за прийняття рішення проголосувало 8 чоловік та хтось утримався. Даний свідок також зазначив, що шкоду громаді прийнятим рішенням не було завдано.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала показання, що до сесії сільської ради готуються проекти рішення спільно із головою сільської ради та землевпорядником, визначається порядок денний. Вона бере безпосередню участь в сесії сільської ради. Крім того, свідок зазначила, що з лютого 2016 року сесія сільської ради відбувається з поіменним голосуванням, до даного часу голосування проводилось шляхом підняття рук. 27.11.2015 року відбулось засідання сесії, де розглядалось питання про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо чотирьох об`єктів, в тому числі щодо кузні майстерні, голосування відбулося «за» - 8 чоловік, 4 «проти» та 1 «утримався», тому рішення були прийняті.

Із показів свідка ОСОБА_12 даних в судовому засіданні вбачається, що він працює землевпорядником в Голубецькій сільській раді з липня 2011 року. Проект рішення по землевпорядній документації по чотирьох об`єктах, в тому числі кузні майстерні готував він, він також був присутнім при голосуванні на сесії сільської ради, де розглядалось питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації на об`єкти нерухомого майна, де 8 чоловік проголосувало «за», 4 «проти» , 1- «утримався». Також свідок зазначив, що без виготовлення технічної документації на нерухоме майно не можливо було б вирішити будь-які питання щодо даного майна.

Свідок ОСОБА_13 , допитана в судовому засіданні в якості свідка дала показання, що працює діловодом в сільській раді з 2011 року. Являється депутатом протягом двох останніх скликань. Була присутня на сесії сільської ради в с. Радянське 27.11.2015 року, де розглядалось питання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на 4 об`єкти, в тому числі і на кузню - майстерню, «за» проголосувало 8 чоловіки, а 4 «проти». Також свідок зазначила, що депутат Гжимайло має звичку під час проведення засідання залишати залу голосування, проте того разу він був присутній. Голосування проходило шляхом підняття рук. Свідок також наголосила, що при проведенні даної сесії в залі було присутні близько 60 осіб.

Тобто свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 суду підтвердили правомочність прийнятого рішення на сесії сільської Ради 27.11.2015 року.

Крім того свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала показання, що 27.11.2015 року було проведене третє пленарне засідання, яке проводилося в с. Радянському. При проведенні засідання було створено лічильну комісію, протокол якої у неї є в наявності, на засіданні були присутні 13 депутатів. Виготовлення технічної документації проводилось з метою подальшої реєстрації нерухомого майна та здачі в оренду, щоб отримувати доходи для потреб громади.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що при обговоренні питання щодо кузні майстерні сільський голова пояснював, що дана будівля перейде до власності громади. Питання про виготовлення технічної документації голосувалося одним блоком спільно із приміщеннями школи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дав показання, що являється депутатом за округом №11, сесія 27.11.2015 року відбувалась в приміщенні будинку культури с. Радянського. Розглядалося питання про вибір секретаря сільської ради, матеріальна допомога на виготовлення технічної документації на нерухомі об`єкти, також зміна назв вулиць. Відносно виготовлення технічної документації він голосував проти, пояснивши свою думку тим, що станом до 15.10.2015 року коли були виявлене безхозяйне майно він не був депутатом. Результати голосування він не пам`ятає, лише хоче зазначити, що перед сесією всі обговорювали питання про надання матеріальної допомоги.

Свідок ОСОБА_17 суду дала показання, що 27.11.2015 року вона була присутня на сесії сільської ради. На вирішення сесії ставилися питання перейменування вулиць населених пунктів, утворення нових навчальних закладів, а саме: школи, дитячого садка, виготовлення технічної документації на чотири об`єкта. Спірне питання виникло про виділення коштів для виготовлення технічної документації на кузню майстерню, де виступали ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , також зазначила, що вона голосувала проти.

Із показів свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні вбачається, що з листопада 2015 року кузня майстерня передана йому на відповідальне зберігання, оскільки дане приміщення було в надто занедбаному стані, кошти за зберігання кузні майстерні він не платить, оскільки там відсутнє світло. 27.11.2015 року він був присутній на сесії, конкретно сказати, хто голосував «за» він не може, разом з тим зазначає, що всі питання, які були винесенні на дану сесію були прийняті.

Свідок ОСОБА_19 допитаний в судовому засіданні пояснив, що являється директором Голубецької школи та депутатом сільської ради. 27.11.2015 року приймав участь в роботі сесії сільської ради. На сесії було обрано секретаря сільської ради ОСОБА_11 , голова сільської ради довів до відома громади порядок денний, в тому числі і виділення грошових коштів на безхазяйне майно кузню майстерню. Особисто він був проти, хто рахував голоси він не пам`ятає . На той час він не розумів, що потрібно виготовити технічну документацію на об`єкт і подальшу можливість передачі його в оренду та отримання грошових коштів на користь громади. На даний час він би проголосував «за».

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 а також свідків, оцінивши та дослідивши в сукупності зібрані в судовому засіданні докази, суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 відсутній склад злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Судом встановлено, що 27 листопада 2015 року в с. Радянське Крижопільського району на сесії Голубецької сільської ради серед інших питань ставилось на голосування питання надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Голубецької сільської ради під чотирьма об`єктами, а саме: під кузнею-майстернею, 60-ти тонними вагами та під двома приміщеннями школи в с.Радянське.

Згодом ОСОБА_4 підписав рішення Голубецької сільської рішення Голубецької сільської ради від 27.11.2015 № 15-1/2015, у п. 1 якого міститься інформація про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,3 га із земель громадської забудови.
Після цього, на підставі вище вказаного рішення, між Голубецькою сільською радою (замовник) в особі сільського голови ОСОБА_4 та ФОП « ОСОБА_7 » (виконавець) укладено договір від 15.12.2015 № 1158/15, на виконання вимог якого останнім проведено роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому ОСОБА_4 засвідчив власним підписом акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.12.2015 № 1158/15. Після чого, згідно платіжного доручення від 18.12.2015 № 1 на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_7 » перераховано грошові кошти у сумі 27 000 грн., з яких 6900 грн. перераховано за виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Як зазначив обвинувачений ОСОБА_4 голосування проводилось по всіх чотирьох об`єктам пакетом і за дане рішення позитивно проголосували 8 депутатів, включаючи голову, що також підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 показали, що заперечували проти надання дозволу на розроблення технічної документації земельної ділянки лише під кузнею-майстернею і з приводу цього на сесії виникла дискусія. Дані свідки не вказали однозначно та беззаперечно, що питання по кузні-майстерні виносилось окремо на голосування, а не пакетом.

Оскільки обвинуваченням не доведено достатніми та допустимими доказами, що питання дачі згоди на розроблення технічної документації земельної ділянки під кузнею-майстернею виносилось на голосування окремо від інших земельних ділянок, де знаходяться об`єкти нерухомості 60 ти тонні ваги та два приміщення школи, тому і не можливо розмежувати участь всіх депутатів в голосуванні, а також результати їх голосування.

Суд враховує, що показання вищевказаних свідків наданих безпосередньо в судових засіданнях - не можуть бути покладені в основу вироку, як докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 , а навпаки, підтверджують його непричетність до вказаних кримінальних правопорушень і спростовують його вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у статті 191 КК України, передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину-привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним, протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Предметом розтрати є лише те майно, яке особі було ввірено чи перебувало у її законному віданні. При розтраті ці повноваження використовуються на користь інших осіб.

Так, частиною 2 статті 191 КК України встановлено відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Розтрата чужого майна шляхом зловживання службової особи своїм службовим, становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище, всупереч інтересам служби.

При кримінально-правовій оцінці діянь, які одночасно посягають і на власність, і на належний порядок здійснення службової діяльності, слід виходити передусім із головного об`єкта конкретного посягання, визначившись із метою, мотивом злочинного діяння, спрямування основних зусиль винного та врахувавши законодавчо встановлені ознаки відповідних злочинів. При цьому, якщо зловживання службовою особою своїм службовим становищем виступає способом заволодіння майном підприємства, при якому винний незаконно вилучає його з наявних фондів та безоплатно привласнює, використовуючи своє службове становище як спосіб такого заволодіння, то має місце спеціальний склад службового зловживання, який належить кваліфікувати за ст. 191 КК України. Якщо ж службове зловживання не супроводжується заволодінням майном, не пов`язане з протиправним вилученням та безоплатним обертанням майна у свою власність, а призвело до здобуття іншої вигоди (корисливий мотив або інші особисті інтереси), яка не входить до складу об`єкта посягання, то може мати місце склад іншого злочину.

Суб`єкт злочину усвідомлює, що майно, яким він протиправно заволодіває, є для нього на даний момент чужим і він не має на нього права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно знаходиться, але, незважаючи на це, він бажає ним заволодіти або обернути на свою користь чи користь інших осіб.

В результаті заволодіння чужим майном винний або інші особи одержують фактичну можливість володіти, користуватися чи розпоряджатися таким майном як своїм власним, а власник цього майна такої можливості позбавляється.

Розтрата вчиняється шляхом активної поведінки і вважається закінченою з моменту витрачання винною особою чужого майна, в тому числі з моменту його передачі від власника до третьої особи.

У результаті розтрати чужого майна шляхом зловживання службовим становищем винна службова особа, вчинивши з використанням свого службового становища дії з незаконного вилучення із активів (фондів) юридичної особи, у якої вона обіймає посаду, майна або коштів і передачі їх третім особам (фізичним чи юридичним), фактично забезпечує збільшення їх доходів, поліпшує їх майнове становище внаслідок виникнення у них можливості безпосереднього використання незаконно отриманого ними чужого майна.

Розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем здійснюється тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Слід окремо зазначити, що обвинувачення не довело розмір шкоди виключно висновком експерта, як це передбачено п.6 ч.2 ст. 242 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Частина 1 статті 366 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_4 передбачає кримінальну відповідальність за службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документа, а також складання і видачу завідомо неправдивих документів.

З суб`єктивної сторони цей злочин є умисним.

Об`єктивна сторона службового підроблення характеризується альтернативними діяннями: внесення до документів неправдивих відомостей, інше підроблення документів, складання неправдивих документів, видача неправдивих документів.

Суд визнає, що стороною обвинувачення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами винуватості ОСОБА_4 як того вимагає закон.

В судовому засіданні не встановлено а ні спричиненої шкоди, а ні факту заволодіння ОСОБА_4 вказаними в обвинувальному акті грошовими коштами, а ні факту незаконного розпорядження ним цими коштами, а ні, відповідно, обернення їх на свою користь. Жодним чином не доведено і наявності прямого умислу, як обов`язкової складової складу злочину, спрямованого на заволодіння грошовими коштами та видачу завідомо неправдивих офіційних документів.

Про те що не заподіяно шкоди свідчить і той факт, що жоден з депутатів Голубецької сільської ради чи група депутатів не звертались до суду про скасування рішення сільської ради від 27.11.2015.

В свою, чергу відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в статті 17 КПК України - особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 91 КПК України передбачені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зокрема, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

В той же час, ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається - на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 5 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» визначено - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме після засудження судом.

Стаття 6 Конвенції «Захист прав людини і основоположних свобод» передбачає право кожного на справедливий суд та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення - вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є - верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_4 , свідків у судовому засіданні також були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення та захисту.

В судовому засіданні безспірно встановлено і дані обставини не оспорюються учасниками судового провадження, що ОСОБА_4 25.10.2015 року обраний Голубецьким сільським головою Крижопільського району Вінницької області.

Так, органи досудового слідства обвинувачують ОСОБА_4 в тому, що він будучи службовою особою видав завідомо неправдивий офіційний документ, а саме уклав договір про розроблення технічної документації із землеустрою, засвідчивши власним підписом рішення Голубецької сільської ради від 27.11.2015 року №15-1/2015 рік у п. 1, якого містилась завідомо неправдива інформація про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки в натурі за адресою: АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,3 га із земель громадської забудови.

Слід зазначити, що обвинувачення не оспорює того факту, що на початку 2014 року Голубецькою сільською радою Крижопільського району Вінницької області на території с. Голубече було виявлено безхазяйне нерухоме майно : кузня майстерня з прибудовою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В червні 2014 року нерухоме майно, а саме кузня - майстерня було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згодом Голубецькою сільською радою було подано оголошення в газеті « Сільські новини» про безхазяйне нерухоме майно.

Місцевий бюджет на 2015 рік Голубецькою сільської радою Крижопільського району Вінницької області передбачав витрати на землеустрій в сумі 50000 гривень.

Тобто безхазяйне нерухоме майно: кузня майстерня, яке знаходиться на території сільської ради повинно бути належним чином оформлено, для чого в місцевий бюджет були внесені зміни для додаткових асигнувань, а саме виготовлення технічної документації на дане приміщення, тому в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину на видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, а саме підписання договору для виготовлення технічної документації безхазяйного нерухомого майна, яке передано в право власності територіальній громаді.

Разом з тим слід зазначити, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області позов Голубецької сільської ради щодо передачі безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади було задоволено та визнано за територіальною громадою с. Голубече в особі Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області право власності на нерухоме майно, а саме: кузні-майстерні з прибудовою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, в сукупності своїх дій ОСОБА_4 не завдав будь-якої шкоди чи збитків громаді с.Голубече, а навпаки діяв в інтересах даної громади, оскільки внаслідок його дій до власності громади с.Голубече перейшла кузня-майстерня, яка до того була безхазяйна.

Під час розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не мав жодного відношення до розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, так як жодний доказ, досліджений судом під час судового розгляду - не свідчить про скоєння ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і недоведеність, що вказані кримінальні правопорушення скоєні саме обвинуваченим.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується органами досудового слідства в тому , що на підставі підробленого , на думку обвинувачення, рішення, між Голубецькоюсільскою радою ( замовник) в особі сільського голови ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 , ( виконавець) укладено договір від 15.12.2015 року № 1158/15, на виконання умов якого останнім проведено роботи з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою : АДРЕСА_2 .

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що в бюджеті на 2015 рік сільської ради були заплановані кошти на виготовлення технічної документації на нерухоме майно і на засіданні сесії безпосередньо розглядалось питання на виділення коштів для виготовлення технічної документації на нерухоме майно, а саме-кузні-майстерні. Тому цілком законно голова сільської ради ОСОБА_4 підписав договір на виконання робіт по виготовленню технічної документації.

Факт оплати послуг ФОП ОСОБА_7 за виготовлення технічної документації на суму 27 000 гривень, в тому числі 6 900 гривень на земельну ділянку на якій розташована кузня-майстерня, підтверджується платіжним дорученням № 1 від 18.12.2015 року( які відповідно були дослідженні в судовому засіданні) що підтверджує факт здійснення фінансової операції через органи казначейської служби.

Частиною 3 статті 373 КПК України визначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У зв`язку із чим, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Аналіз досліджених доказів з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не може бути покладений на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ч. 2 ст. 191 КК України.

В пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, суд, розглянувши кримінальне провадження, в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду, не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України вчинені останнім.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст. 370, 374 КПК України в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що в його діях відсутній склад злочинів, передбачений ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того, суд звертає увагу про порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону при врученні ОСОБА_4 повідомлення про підозру.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК повідомлення сільському голові про підозру здійснюється лише Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури. За змістом ст. 276 КПК процедура здійснення повідомлення про підозру включає в себе складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою.
Таким чином, у випадку коли у вчиненні злочину підозрюється особа, щодо якоїпередбачено здійснення особливого порядку кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру такій особі повинно бути вручене безпосередньо посадовими особами органів прокуратури, визначеними у пунктах 1 - 4 ч. 1 ст. 481 КПК, і здійснення такої дії не може бути передоручене.
Разом із тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру сільському голові ОСОБА_4 хоча й було складено керівником регіональної прокуратури, проте вручене особою, яка за посадою не є Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури, чим істотно порушено вимоги процесуального закону в частині процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.366 КК України, визнати невинним і виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_4 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.191 КК України, визнати невинним і виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

В задоволенні вимог про стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_4 відмовити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Вінницького апеляційного суду через Крижопільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя