Дата документу 26.09.2019 Справа № 311/1498/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/1498/15-к Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-о/807/1/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою ОСОБА_5 про перегляд ухвали апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року за нововиявленими обставинами,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5 в режимі відео конференції із ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)».

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року, якою апеляційні скарги ОСОБА_5 (з доповненнями) та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишені без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізького області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишений без змін.

У заяві про перегляд за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні докази про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, однак стороною обвинувачення сфальсифіковані докази і його дії безпідставно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, сторона обвинувачення просила позбавити його волі на строк аж 14 років, не зважаючи на те, що він залишився на місці події, перебував у легкому ступені алкогольного сп`яніння, активно сприяв слідству, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 КК України, раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина 2010 року народження, постійне місце роботи, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно. Потерпілий ОСОБА_8 не мав постійного місця роботи і коштів на своє утримання, а також житла, раніше судимий, систематично вживав наркотичні засоби, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області побудований на хибній версії обвинувачення.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги докази сторони захисту, а саме: слідчий експеримент був проведений з порушення права на захист та є недопустимим доказом, оскільки призначений на той момент захисник адвокат ОСОБА_9 особисто з ним не спілкувався та взагалі не мав права брати участь в слідчій дії, оскільки його повноваження починались з 18-00 години 12 березня 2015 року, а слідчий експеримент проведено з 11 години 52 хвилин до 13-00 години 12 березня 2015 року. Крім того, на фото та відеоматеріалах слідчого експерименту чітко видно, що металева частина сокири під час нанесення удару знаходиться біля підборіддя, у передній частині шиї статиста, що за показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_10 у суді першої інстанції є неможливим.

Вказує, що вищенаведені та інші доводи, які були ретельно викладені в апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції, взагалі не були предметом розгляду колегією суду апеляційної інстанції.

Також, апеляційним судом не було взято до уваги факт фальсифікації доручення для надання безоплатної правової допомоги від 12 березня 2015 року №008-0000943, про що також було зазначено в апеляційній скарзі. За даним фактом засудженим були написані заяви про вчинення злочину до відповідних органів, однак вони залишились без відповіді.

Заслухавши доповідь судді; заявника ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали заяву за ново виявленими обставинами; прокурора, яка заперечувала проти задоволення заяви за нововиявленими обставинами; дослідивши заяву та додані до неї матеріали, обговоривши доводи викладені в заяві, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів провадження встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишені без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишений без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з положеннями ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.

Не є нововиявленими обставинами ті, на які посилалися як на докази сторони кримінального провадження, або об`єктивно могли бути долучені як докази, невчасно подані сторонами докази. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Як вбачається з заяви, засуджений ОСОБА_5 , як на підставу перегляду вироку за нововиявленими обставинами, посилається на незгоду із кваліфікацією його дій, призначеним покаранням, формулюванням обвинувачення, оцінкою доказів, тобто на ті обставини, які були відомі, як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, крім того вони досліджувались судами та у судових рішеннях їм надана відповідна оцінка.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення.

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у справах "Рябих проти Росії", "Шабельник проти України", "Півень проти України", "Трегубенко проти України", "Науменко проти України" та "Бакай та інші проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження суддів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових рішень, помилок у здійсненні правосуддя, а не замінити рішення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.

Колегія суддів приходить до висновку, що зміст заяви ОСОБА_5 свідчить лише про незгоду останнього із судовими рішенням, прийнятими за наслідками розгляду кримінального провадження відносно нього.

Доводи заяви ОСОБА_5 про фальсифікацію доручення для надання йому безоплатної правової допомоги, виданого адвокату ОСОБА_11 , були ретельно перевірені судом та не знайшли свого підтвердження.

Доручення, на яке посилається сторона захисту, та яке вважає підробленим, видавалося адвокату ОСОБА_11 у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про перегляд ухвали апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись 459, 462, 467 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

заяву ОСОБА_5 про перегляд ухвали апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_3