Справа № 487/5989/17
Провадження № 1-кп/487/113/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , перекладачів ОСОБА_14 , ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3, 4, 5 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, посилаючись на вчинення обвинуваченими злочину середньої тяжкості (ч.3 ст. 185 КК), тяжкого злочину (ч.4 ст. 185 КК) та особливо тяжкого злочину (ч.5 ст. 185 КК), особу обвинувачених, які раніше не судимі ( ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України), не мають постійного місця роботі і офіційного стабільного джерела доходу, відсутністю стійких соціальних зв`язків та факторів, які б могли їх стримувати за місцем тимчасового проживання, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 є громадянами Грузії, ОСОБА_7 громадянкою України, за місцем своєї реєстрації не проживали, відсутність соціальних зв`язків та факторів, які б стримували обвинувачених за місцем їх тимчасового проживання, а також з урахуванням суми матеріальних збитків, спричинених потерпілим, які не відшкодовані, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, місце проживання яких відомо обвинуваченим, вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи стійку антисоціальну поведінки та кількість вчинених ними кримінальних правопорушень, а також із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, як джерела права щодо наявності публічного інтересу, який переважає презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи, у зв`язку з чим інші з альтернативні запобіжні заходи, більш м`які ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 ОСОБА_13 проти задоволенні клопотання заперечувала, просила зміни запобіжний захід на більш м`який чи зменшити розмір раніше визначеної застави.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала свого захисника.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 заперечувала проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування ризиків, обвинувачений раніше не судимий, має місце проживання, допитані усі потерпілі, тому вважала можливим застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою домашній арешт чи зменшити розмір застави.
В судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав свого захисника.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 - ОСОБА_12 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити посилаючись на відсутність доказів щодо підтвердження існування ризиків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника ОСОБА_12 , заперечував проти клопотання прокурора.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 - ОСОБА_11 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Захисник ОСОБА_11 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 на більш м`який ніж тримання під вартою домашній арешт з носінням засобу електронного контролю, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування на теперішній час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Відповідно до матеріалів кримінального провадження жодний із потерпілих не пред`явив вимог до його підзахисного щодо відшкодування матеріальної шкоди. Одночасно просив врахувати дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на території України місце реєстрації та проживання, тобто має соціально сталі зв`язки, тому подальше тримання його під вартою є невиправданим.

В судовому засіданні ОСОБА_9 заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання свого захисника.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_11 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_9 .
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ухвалами слідчого судді та суду продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судовий розгляд по справі триває, але у обвинувачених закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу, а саме: обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінуємих кримінальних правопорушень, вчинення обвинуваченими злочину середньої тяжкості (ч.3 ст. 185 КК), тяжкого злочину (ч.4 ст. 185 КК) та особливо тяжкого злочину (ч.5 ст. 185 КК).

Крім того, суд приймає до уваги особи обвинувачених те, що обвинувачені раніше не судимі, не мають постійного місця роботи і офіційного стабільного постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та факторів, які б могли їх стримувати за місцем тимчасового проживання на території України,враховуючи , що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 є громадянами Грузії та не мають постійного місця реєстрації на території України, зокрема доказів місця реєстрації ОСОБА_9 в України. Що стосується обвинуваченої ОСОБА_7 , суд приймає до уваги той факт, що вона місцем її постійної реєстрації є м. Конотоп Сумської області, де вона не проживає та відсутності постійного зареєстрованого місця проживання в м. Миколаєві.
Крім того, суд приходить до висновку про доведеність прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених ними злочинів, особи обвинувачених, вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити злочинну діяльність, враховуючи стійку антисоціальну поведінки, кількості вчинених ними кримінальних правопорушень, відсутність офіційних джерел доходу.

Отже, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Крім того, судом враховується практика ЄСПЛ у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Тому, клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт або інші більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не підлягає задоволенню, оскільки вінший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходячи із обставин викладених вище.

Доводи захисників та обвинувачених про можливість застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Одночасно, твердження захисників в частині зміни раніше визначеного розміру застави обвинуваченим, суд вважає не обґрунтованими, виходячи з наступного:

З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. Після внесення грошових коштів у якості застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, діє до моменту прийняття остаточного рішення, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії.

Крім того, ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, що перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, суд вважає, що застава у меншому розмірі не буде забезпечувати виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Крім того, суд вважає, що при визначенні розміру застави, під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було врахований розмір спричиненої злочином шкоди в особливо великому розмірі, обставин кримінального провадження, кількість вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинувачених та не суперечить вимогам ст. 182 ч.5 п. 3 КПК України. Отже, відсутні підстави для зменшення раніше визначеного розміру застави.

На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 07.12. 2019 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 07.12.2019 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 07.12.2019 року до 17-00 годин.

Продовжити обвинуваченої ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в СІЗО м. Миколаєва на 60 днів до 07.12.2019 року до 17-00 годин.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 з тримання під вартою - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали оголошено 09.10.2019 року о 17:55 годин.