ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3838/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1496/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України

11 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 09.01.2019р. відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Так, приймаючи зазначене рішення після дослідження особової справи засудженого, районний суд вказав, що дані про особу засудженого, поведінка якого об`єктивно свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, зловживання та зневагу довірою суду до нього, нехтування наданим йому шансом на зміну кримінального способу життя, характер вчинених ним злочинів, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність переконливих даних про бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя, інші доводи даної ухвали, не дають достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та задовольнити його заяву про умовно-дострокового звільнення.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав рішення суду правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Так, ст.81КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом згаданої норми є правом, а не обов`язком суду і це право суд реалізує, спираючись на дані, які свідчать про доведення виправлення засудженого.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Машівського районного суду Полтавської області від 09.10.2015р. за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України прєднано покарання за попереднім вироком і остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційнного суду Полтавської області в силу ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк покарання час попереднього ув`язнення з 13.01.2015 року по 05.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 з 23.01.2016р. по 27.09.2017р. відбував покарання в Кременчуцькій ВК №69, де характеризувався негативно, порушував режим тримання та мав п`ять стягнень і одне заохочення.

В зв`язку із захворюванням 27.09.2017р. прибув до спеціалізованої туберкульозної лікарні при Покровській ВК №17 де характеризується посередньо, допускав порушення режиму тримання, за що мав три стягнення тобто за час відбування покарання не стає на шлях виправлення.

Крім того, із характеристики засудженого від 08.01.2019р. вбачається, що застосування до нього ст. 81 КК України визнано недоцільним (т.1 а.с.8).

Отже, матеріали провадження підтверджують твердження суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 , за час відбуття покарання не довів свого виправлення.

З огляду на вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження оскільки висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а наведені засудженим обставини враховані судом при ухваленні рішення.

Звідси, оскільки судом при постановленні ухвали не допущене порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства, то апеляція засудженого не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 09.01.2019р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді