Єдиний унікальний номер судової справи № 201/9499/19
Номер провадження № 1-кс/201/5113/2019
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, клопотання старшого слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , погодженого із прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000689, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 за погодженням із прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 від 29 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_5 у період з 07 листопада 2014 року і до теперішнього часу самовільно залишив військову частину п/п НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

28 вересня 2015 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

28 вересня 2015 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду вказаного клопотання, про що свідчить наявна в матеріалах клопотання розписка із підписом останнього, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ураховуючи неприбуття сторін у судове засідання для розгляду клопотання, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Отже, за таких обставин, слідчий суддя, з урахуванням положень ст. 22, 26 КПК України, перейшов до розгляду клопотання у відсутність осіб, що не з`явилися, і дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, які, на думку сторони кримінального провадження, доводять обставини, викладені у клопотанні, та зіставивши доводи клопотання з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як регламентовано ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра, щодо вчинення кримінального правопорушення, такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового слідства виправдовують такий ступень втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане, в тому числі, одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у п. п. 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Нормами ч. 2 ст. 189 КПК України передбачено, що клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу розглядається слідчим суддею, судом негайно після одержання такого клопотання.

Згідно до ч. 3 ст. 189 КПК України розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Таким чином, прокурор повинен довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням наведеного та відповідно до вимог кримінального процесуального закону обов`язок доведення обставин, викладених у поданому клопотанні, покладений на прокурора, який у судове засідання не з`явився.

Отже, при вирішенні аналізованого питання Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рекомендує слідчим суддям керуватись тим, що неявка слідчого або прокурора є фактично невиконанням цими суб`єктами обов`язку довести обставини, передбачені ч. 4 ст. 189 КПК. Це, у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про надання дозволу на затримання певної особи з метою приводу, а отже, є підставою для відмови у задоволенні клопотання. У разі неявки прокурора в судове засідання слідчим суддям доцільно відмовляти у задоволенні такого клопотання ще й з огляду на те, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК), яка передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Звернувшись до суду з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, прокурор не з`явився для розгляду вказаного клопотання.

Отже, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, зважаючи, що прокурор не з`явився в судове засідання, а отже, не підтримав подане клопотання та не довів обставин, визначених у ч. 4 ст. 189 КПК України, що, у свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

Водночас, слідчий суддя дослідивши додані до клопотання матеріали, які, на думку прокурора, що погодив клопотання, доводять обставини викладені у ньому, зважає на наступне.

Разом з цим встановлено, що до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська одночасно подані клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 та клопотання про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді його тримання під вартою.

У той же час, у доданих до клопотання матеріалах взагалі відсутні відомості та докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, зокрема, відсутні жодні докази, які б свідчили про вручення такого повідомлення останньому, або направлення його поштою за адресою місця проживання та отримання останнім, а отже, у такому разі, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 42 КПК України, не набув статусу підозрюваного.

Водночас, матеріали клопотання не містять жодного підтвердження того факту, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування і перш за все того, що орган досудового розслідування здійснював виклик останнього.

Враховуючи усе вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не доведено, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

При цьому слід взяти до уваги й те, що відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ж до п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та сталої практики Європейського суду з прав людини (див., зокрема, рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В даному ж випадку процедура, яка має передувати затриманню особи, щодо якої складено повідомлення про підозру, з метою її доставки до суду для участі у розгляді клопотання про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування в розумінні вимог КПК України, у повному обсязі не витримана.

Крім цього, прокурором не надано доказів наявності ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу, а зазначені у клопотанні обставини не вказують на наявність достатніх підстав для тримання ОСОБА_5 під вартою, що в сукупності з відсутністю доказів звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, унеможливлює надання дозволу на затримання останнього з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, необґрунтованість поданого клопотання та недоведеність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131-132, 176-178, 183, 187-190, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , погодженого із прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000689, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1