УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого в СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327 від 23.07.2019 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великої Білозерки, Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого на посаді водія на ТОВ «ім. Гагаріна», одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135 ч. 2 ст. 286 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що 22 липня 2019 року приблизно о 21 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «BАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Таврійської в с. Велика Білозерка, Запорізької області, з боку вул. Гоголя в напрямку вул. Лугової.

В цей же час, на проїзній частині знаходився пішохід ОСОБА_7 .

Продовжуючи рух, водій ОСОБА_5 маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , який знаходився на проїзній частині та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на нього, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.9. а), 12.3 чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «BАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 помер в медичному закладі.

Крім того, 22 липня 2019 року, приблизно о 21 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті наїзду на пішохода ОСОБА_7 , поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в якому він внаслідок безпорадного стану був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи це, був зобов`язаний згідно п. 2.10 г) Правил дорожнього руху та ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, викликати карету швидкої допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілого до лікувального закладу.

Незважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи особою, яка поставила ОСОБА_7 в небезпечне для життя становище, перебуваючи в якому останній внаслідок безпорадного стану був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, а також, будучи зобов`язаним після ДТП піклуватися про потерпілого і маючи таку об`єктивну можливість, заходів для надання допомоги потерпілому не прийняв: самостійно першу медичну допомогу не надав, карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до присутніх не звернувся, а втік з місця події, не повідомивши нікому про ДТП.

23 липня 2019 року до ЄРДР за № 0000327 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

23 липня 2019 року до ЄРДР за № 0000329 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135КК України.

23 липня 2019 року кримінальне провадження № 0000327 та № 0000329 об`єднанні в одне кримінальне провадження № 0000327.

26 липня 2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Двох місячний строк досудового розслідування закінчується 23.09.2019 року.

23.09.2019 спливає визначений 60-денний строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливе до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Слідчий та прокурор у судовому засіданні клопотання підтримали на підставах, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000327 від 23.07.2019 за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

У кримінальному провадженні №0000327 23.07.2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 135 ч. 2 ст. 286 КК України.
26.07.2019 року обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , строком до 23.09.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено у зв`язку зі складністю кримінального провадження та оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій.

Ухвалою слідчого судді від 20.09.2019 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000327, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України - до чотирьох місяців, тобто до 23.11.2019 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що наявні обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, також слідчий суддя враховує обсяг підозри та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його вік, те що він має середню спеціальну освіту, є особою працевлаштованою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не засуджений.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть пішохода ОСОБА_7 , який помер в медичному закладі, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні та у судовому засіданні, враховуючи той факт, що інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, що свідчить про наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу, та приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріалами клопотання підтверджено, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 на даний час продовжують існувати, та на переконання слідчого судді, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів.

В ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, та стороною захисту не підтверджено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню та слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18.11.2019 року включно.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 197, 199, 201, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочинів), передбаченого ч. 1 ст. 135 ч. 2 ст. 286 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 18.11.2019 року включно, з можливістю внесення застави та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та обсязі ухвалою слідчого судді від 26.07.2019 року.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою до 18.11.2019 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1