КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002063 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянин України, українця, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 06.03.2017 за ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, з іспитовим строком 02 роки
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2017 за ст.185 ч.3 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 03 (три) роки 01 (один) місяць.Обрано ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили особисте зобов`язання та покладено на нього обов`язки: не відлучитися за межи населеного пункту, в якому він проживає, без відома суду, повідомляти суд про зміну місця роботи та проживання. Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту його фактичного затримання. Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд змінити вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019, призначивши йому більш м?яке покарання не пов?язане з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікації його дій, ОСОБА_5 апеляційну скаргу вносить у зв?язку з невідповідністю призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зокрема на думку обвинуваченого судом в достатній мірі не було враховано, що він має постійне місце проживання, дружину, яка має хронічне захворювання і потребує постійного догляду, неповнолітню дитину, яка потребує його фінансової та моральної підтримки, завдання злочином незначної матеріальної шкоди, повернення викраденого потерпілому. Також ОСОБА_5 зазначає, що характеристика дільничого, на яку суд послався у вироку, є неправдивою, а дільничого він взагалі ніколи не бачив. Щодо скоєння злочину в період іспитового строку, то апелянт зазначає, що злочин ним було скоєно фактично на кінець іспитового строку, що свідчить про непорушення ним більшість часу покладених судом обов?язків.

За доведених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за аналогічний злочин, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно скоїв злочин за наступних обставин.
16.09.2017 близько 13 години 00 хв. ОСОБА_5 знаходився в приміщенні розважального закладу «Бархат», що розташований за адресою Київська область, м.Бориспіль, вул.Київський шлях, 69-А, де на барній стійці помітив телефон марки «Meizu M3S», срібного кольору, що належить ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме, вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з барної стійки мобільний телефон марки «Meizu M3S» срібного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 1 187 гривень з двома сім-картами в середині операторів МТС, вартість 50 гривень та ЛайфСел, вартістю 50 гривень. Після цього ОСОБА_5 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 287 гривень.
Зазначені дії ОСОБА_5 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_5 та його захисник ? адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з?явились. Про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого саме 15.10.2019 повідомлені завчасно у належний спосіб, про що свідчать документальні підтвердження в матеріалах справи ( а.с. 226; 227) Клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляли, причини своєї неявки суду не повідомили. Із врахуванням вказаного колегія суддів відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе здійснювати розгляд існуючих апеляційних вимог наявним складом.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила проти поданої обвинуваченим апеляційної скарги, додатково дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, заслухавши промову прокурора в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних вимог ОСОБА_5 без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_5 подається лише в частині призначеного йому покарання. З`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. А тому, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а також кваліфікація її дій ? відповідно до положень ст.404 КПК України не перевіряються, оскільки не є предметом апеляційного розгляду, так як ніким не ставляться під сумнів.

Натомість, посилання обвинуваченого на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі через надмірну суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні виду і міри покарання ОСОБА_5 цих вимог закону дотримався та врахувавступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного, існування обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив в період іспитового строку злочин середньої тяжкості, не має який постійного місця роботи та доходу, проживає однією сім`єю з громадянкою ОСОБА_11 , 1989 року народження, яка хворіє на хронічний гепатит та потребує відповідного догляду та лікування, наявність у ОСОБА_5 неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , 2007 року народження, неоднозначні характеристики ОСОБА_5 з місця проживання, ту обставину, що винний не працевлаштований. Також судом визнано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття та усунення заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Із врахування вказаного суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, тобто в розмірі наближеному до мінімальної межі цього виду покарання.

З таким висновком також погоджується і апеляційний суд з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_5 злочину, особи обвинуваченого, який в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, знову вчинив корисливий злочин проти власності, зважаючи на спосіб життя ОСОБА_5 , який не працевлаштований, на шлях виправлення не стає, належних висновків для себе не робить та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про схильність обвинуваченого до злочинного способу життя.
Таким чином у урахуванням вищенаведеного, саме покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки, яке обвинуваченим необхідно відбути реально, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, призначене ОСОБА_5 покарання за своїм розміром не може бути визнане явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
За таких обставин, оскільки в поданій апеляційній скарзі не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваного вироку, як того просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2019 щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України ? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №359/8707/17
Апеляційне провадження № 11-кп/824/1491/2019
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_12
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1