Справа № 125/2056/19
УХВАЛА
02 жовтня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника- ОСОБА_6 ,

обвинуваченого- ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області кримінальне провадження, внесене 09.04.2019 в ЄРДР за №0000125 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.1 ст.162, п.4 ч.2 ст. 115, ч.3 ст.187 КК України, -

УСТАНОВИВ:
З 17.09.2019 в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В даному підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати також потерпілих, свідків згідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, а також задовольнити подане попередньо через канцелярію суду письмове клопотання прокурора про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Оскільки такий строк стікає 10.10.2019 та ті ризики, які стали підставою для його застосування та продовження не змінилися та не відпали, а саме: обвинувачений - ОСОБА_7 , обвинувачується у вчинені двох особливо тяжких злочинів та одного злочину невеликої тяжкості; ОСОБА_7 до затримання не працював, негативно характеризується за місцем мешкання, не одружений, не має сім`ї, не має постійного джерела прибутку , отже не має сталих соціальних зв`язків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений, схильний до вчинення злочинів та правопорушень. Крім цього , в судовому засіданні ще не допитані обвинувачений, потерпілі та свідки, тому вважає, що обвинувачений будучи на волі може на них незаконно впливати , а також переховуватися від суду. Також прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання захисту про виклик експерта в судове засідання.

Захисник ОСОБА_6 , не заперечував проти призначення судового розгляду у даному провадженні у відкритому судовому засіданні та викликати свідків, але заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосованого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою , тому просив колегію суду змінити йому запобіжних захід на домашній арешт, оскільки протягом досудового слідства ОСОБА_7 не скривався від слідства, сам заявив про вчинені злочини, проживає разом із дідусем , за яким обвинувачений здійснює постійний догляд. Також захисник просив викликати в судове засідання судового експерта ОСОБА_8 , який проводив судово-медичну експертизу загиблого ОСОБА_9 , оскільки захист буде оспорювати кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, так як згідно до висновку вказаного експертизи смерть ОСОБА_9 , наступила від кровотечі, яка викликала закриття просвіту дихальних шляхів кров`ю, а не від отриманих тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження застосованого йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити його на домашній арешт, оскільки до затримання він проживав із співмешканкою, яка має дитину, підробляв він на заробітках, а за місяць до затримання працевлаштувався до товариства «Оріон», навідувався до дідуся, скриватися від суду не має намірів. Також не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та підтримав клопотання захисника про виклик експерта.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до підготовчого судового засідання не з`явилися, попередньо скерували суду заяви про проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності.

Вислухавши клопотання прокурора, міркування присутніх учасників судового процесу, колегія суддів, вважає що дане провадження слід призначити до судового розгляду; клопотання прокурора обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню, а клопотання захисту необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст.468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області, оскільки підсудність даного провадження визначив апеляційний суд.

Враховуючи те, що не має підстав для прийняття рішень визначених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, тому, колегія суддів приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду та викликати учасників кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З положень, викладених у ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Колегією суддів установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_13 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, колегія суддів враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Колегія суддів вважає, що наразі існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: хоча обвинувачений ОСОБА_7 , має постійне місце проживання на території Барського району Вінницької області, але обвинувачується у вчинені двох особливо тяжких умисних злочинів - умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло; є холостим, не працюючим , дітей не маючого, ні особою з інвалідністю, не навчається , отже є здоровим та працезнадного віку . Також колегія суддів приймає до уваги , що захистом належних письмових доказів про те, що обвинувачений на час затримання офіційно працював, позитивно характеризувався за місцем свого мешкання та здійснював постійний догляд за дідусем,- суду не надано. Отже колегія суддів вважає , що обвинувачений не має на волі соціально- стримуючих факторів. Крім цього, на даний час судовий розгляд даного провадження не розпочато, не заслухані пояснення обвинуваченого, потерпілих, свідків, не досліджені письмові докази, тому колегія суддів вважає, що існують ризики переховування ОСОБА_7 від суду , незаконного впливу на потерпілих і свідків , які ще недопитані в судовому засіданні, а також вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, колегія суддів доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому колегія суддів, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме - по 29 листопада 2019 року включно, задовольнивши клопотання прокурора.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Тому , колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про виклик та допит в судовому засіданні судового експерта ОСОБА_8 , - підлягає до задоволення.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що у задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки приведені доводи захистом є непереконливими для суду та такими, які не спростовують належними та допустимими доказами що вказані ризики прокурором змінилися чи відпали.

Керуючись ст. ст. 314-316, 331 КПК , Колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Кримінальне провадження , внесене 09.04.2019 в ЄРДР за №0000125 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч.1 ст.162, п.4 ч.2 ст. 115, ч.3 ст.187 КК України, - призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області на 10.10.2019 о 10.00 годин.

Розгляд кримінального провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні , колегією суддів.

В судове засідання викликати: прокурора , потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника: ОСОБА_6 , свідків згідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, експерта ОСОБА_8 ; а обвинуваченого- ОСОБА_7 доставити конвоєм.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Вінницькій УВП УДПтСУ в Вінницькій області на два місяці, тобто по 29 листопада 2019року включно.
Копію ухвали направити уповноваженій особі Вінницької УВП УДПтСУ в Вінницькій області для відому; іншим учасникам кримінального провадження -вручити в залі судового засідання.

Ухвала в частині продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів, обвинуваченому- з дня отримання копії цієї ухвали, а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Головуючий-суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3