ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1462/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 0003342 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, з середньою освітою, одружений, має доньку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який працював за трудовою угодою будівельником, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-09.12.2009 року за ч.1,2 ст.307, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75,76 КК України на 3 роки;
-22.01.2011 року за ч.1,2 ст. 307, 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;
-19.04.2017 року Московським райсудом м. Харкова за ч.1 ст.121, ч.2 ст.309,71 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі,
визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.289 КК України - 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України приєднана частково невідбута частина покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання 7 років позбавлення волі.
Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 21 червня 2017 року, ознайомившись з оголошенням в газеті "Прем`єр", поданим потерпілим ОСОБА_11 про здачу в оренду автомобіля ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_1 синього кольору 2006 року випуску, який належить його матері ОСОБА_12 , діючи з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного наміру, подзвонив по вказаному в оголошенні номеру телефону та домовився про зустріч з ОСОБА_11 . У зазначений час ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_11 біля будинку №188 по вул. Клочківській в м. Харкові, обговоривши умови оплати оренди в сумі 145 грн. за добу, домовившись про зустріч на 25.06.2017 року. 25 червня 2017 року ОСОБА_8 зустрівся з потерпілим у станції метро "Олексіївська" в м. Харкові, обговоривши умови передачі йому цього авто, вирушили до будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_8 , сприймаючи його як особу, яка дійсно має намір на зазначеному автомобілю працювати, передав останньому автомобіль ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_1 синього кольору 2006 року випуску, ключі від запалювання і технічний паспорт на нього, домовившись про зустріч 27.06.2017 року для передачі грошей за перший день оренди зазначеного автомобіля. Однак, ОСОБА_8 , заздалегідь не маючи наміру на повернення автомобіля, незаконно звернув вищезгаданий авто на свою користь, розпорядившись ним на власний розсуд, а саме продав цей транспортний засіб ОСОБА_13 , чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 згідно висновку авто-товарознавчої експертизи №12543 від 17.07.2017 року матеріальні збитки на суму 55780,82 грн.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 змінивши доводи апеляційної скарги просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання. Оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, є занадто суворим. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, батьків пенсіонерів, у 2017 році був прооперований (постіньекціонний абсцес правої сідниці).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 змінивши доводи апеляційної скарги просить оскаржуваний вирок щодо нього змінити, в частині призначеного покарання. Оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення, є занадто суворим. Також обвинувачений просить застосувати до нього вимоги ч.5 ст.72 КК України та зарахувати йому у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, строк який був йому приєднаний за положеннями ч.1 ст.71 КК України при призначенні покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 19.04.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінені апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечував проте їх задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у скоєнні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційних скаргах не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьків пенсіонерів, перед потерпілим не вибачився, матеріальну шкоду не відшкодував та будучи неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, знову скоїв корисливий злочин.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано відсутність обставини, що пом`якшує покарання, та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 скоїв злочин середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, вину у вчиненому не визнав; перед потерпілим не вибачився; матеріальну шкоду не відшкодував; неодноразово був засуджений, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також, обвинувачений подав клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) за вироком Московського районного суду м.Харкова від 19.04.2017 року.

Однак таке твердження не узгоджується з вимогами ч.5 ст.72 КК України, які не передбачають підстави для зарахування такого строку, оскільки підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення, в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування йому попереднього ув`язнення за вироком Московського районного суду м.Харкова від 19.04.2017 року у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: