Дата документу 24.10.2019 Справа № 320/4604/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1754/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/4604/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку; задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 24.11.2019 року.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21.00 год. до 06.00 год. із покладенням на нього обов`язків: не відлучатися із міста без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений прагне офіційно працевлаштуватися, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, є волонтером і допомагає на доброчинних засадах в храмі, що вказує на наявність у нього стійких соціальних зв`язків та смиренну життєву позицію, його готові взяти на поруки його батьки та ФОП ОСОБА_9 . Дані обставини свідчать про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, захисник зазначав, що строк попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого закінчувався 19.10.2019 року. Проте прокурор 25.09.2019 року, тобто майже за місяць до спливу строку дії попередньої ухвали, заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Суд в свою чергу продовжив тримання обвинуваченого під вартою до 24.11.2019 року незаконно додавши йому ще місяць тримання під вартою. Дане провадження розглядається судом з червня 2017 року і через неодноразові зриви судових засідань обвинувачений безпідставно утримується під вартою. Також захисник посилався на неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.309, ч.3 ст.307 КК та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст.309, ч.1 ст.310 КК.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
Суд, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років. На момент затримання обвинувачений не мав офіційного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, за місцем останньої реєстрації тривалий час не мешкав, а тимчасово проживав зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , яка є обвинуваченою за цим же кримінальним провадженням та померла у липні 2019 року. Житловий будинок, у якому мешкав на час затримання ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , належав на праві власності третім особам, що вказує на неможливість проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою на даний час. Крім того, встановлено, що обвинувачений тривалий час не спілкується зі своїми батьками, які мешкають за адресою його останньої реєстрації, тривалий час не користувався даним будинком, а тому існують ризики того, що ОСОБА_8 втратив право користування житловим приміщенням за цією адресою.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що в разі зміни щодо обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, та дані, які його характеризують.

Дані вимоги закону в повному обсязі були дотримані судом при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, суд першої інстанції, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, правильно встановив, що заявлені ризики, такі як можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення нового злочину, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , їх тяжкість (один з яких є особливо тяжким), їх підвищену суспільну небезпеку (злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів, або прекурсорів) та покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даних злочинах.

На користь існування вказаних ризиків також свідчить і відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 офіційного та постійного місця роботи, а відтак і офіційного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків.

З`ясувавши та оцінивши в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим у цій справі, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а також є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого та в даному випадку не є визначальними обставинами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Тривалість судового розгляду, на що посилається в апеляційній скарзі захисник, за відсутності достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Заперечення апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , є передчасними, оскільки на даному етапі судового провадження питання про правильність кваліфікації злочину судом не вирішується.

До заперечень апеляційної скарги захисника про те, що суд додав обвинуваченому ОСОБА_8 ще місяць тримання під вартою, колегія суддів ставиться критично. Адже суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів починаючи не з 19.10.2019 року (дати закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою), а починаючи з 25.09.2019 року, визначивши такий строк до 24.11.2019 року, що не суперечить ч.1 ст.197 КПК.

Відтак, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 24.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4