Справа № 386/425/19
Провадження № 1-кп/386/91/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000599 від 07.12.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та повнолітніх утриманців не маючого, не маючого інвалідності, військовозобов`язаного, пільг не маючого, не депутата, закордонного паспорта не маючого, майна у власності та доходу не маючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:
ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.

07 грудня 2018 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автобусом «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , на 43-ому кілометрі автодороги Благовіщенське-Миколаїв, в напрямку м. Миколаїв зі сторони м. Благовіщенськ на території Голованівського району Кіровоградської області, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, зближуючись з транспортними засобами, які рухалися у зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося погіршення видимості у напрямку руху, не вжив заходів до зниження швидкості та вибору безпечної швидкості, за умови фактичної видимості дороги в напрямку руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, що призвело до позбавлення себе можливості своєчасно виявити на проїжджій частині невстановленого слідством автопоїзду у складі силового тягача з напівпричепом з включеними габаритними вогнями та лівим показником повороту на смузі його руху, в результаті чого з метою уникнення зіткнення з автопоїздом виїхав за межі проїзної частини з подальшим перекиданням автобуса в полі, тобто порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б), (д), 12.2, 12.3, 19.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N1306 (далі - ПДР), відповідно до яких: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію; відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир - неповнолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №14 від 24.01.2019, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав повністю, суду показав, що злочин вчинив за тих обставин, які зазначені в обвинувальному акті. 07 грудня 2018 року близько 18 години на автодорозі Благовіщенське-Миколаїв в районі поблизу смт. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області, керуючи автобусом «Mercedes-Benz», в якому перебували близько шести осіб, в тому числі неповнолітня потерпіла, яка сиділа на сидінні позаду нього, побачив попереду на попутній смузі руху вантажний автомобіль, який скоріш за все мав намір повертати та зрозумівши, що не встигне зупинити автомобіль, з метою уникнення удару з стоячим вантажним автомобілем, здійснив різкий маневр вправо та з`їхав в кювет, де автомобіль перекинувся. Рухався зі швидкістю близько 80-90 км/год. Дорога була сухою, пошкоджень не мала, погодні умови сприятливі. Щиро кається в скоєному, з розумінням відноситься до скоєного, просив суворо не карати. Пояснив, що посвідчення на право керування транспортними засобами йому потрібне для життєзабезпечення, оскільки транспортним засобом заробляє собі на прожиття.

Обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. Обвинувачений у судовому засіданні дав покази правдиво та добровільно, повністю визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У зв`язку з цим, після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), та за їх згодою, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого та досудовою доповіддю, так як немає жодного сумніву в добросовісності та істинності їх позиції, а також усі учасники судового провадження згодні та не оспорюють обставини вчинення злочину, вказаного в обвинувальному акті у кримінальному провадженні та його кваліфікацію.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю доведена, вважала за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 3 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнити його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням 1 року іспитового строку.

Потерпіла, законний представник потерпілої та представник потерпілої в судовому засіданні, жодних претензій до обвинуваченого не заявили, в тому числі не подали цивільний позов.

Аналізуючи та оцінюючи усі зібрані у кримінальному провадженні та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, допустимість, належність та достовірність яких не викликає жодних сумнівів, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає із достовірністю встановленою та доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та кваліфікує його дії за цією нормою, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому, суд враховує відповідно до ст.ст. 65-69-1 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений обвинуваченим злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 цього Кодексу є злочином невеликої тяжкості.

Пом`якшуючими покарання обставинами відповідно до ст. 66 КК України для обвинуваченого є щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України для обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно з характеристикою, виданою 21.02.2019 квартальним комітетом №8 м. Первомайськ Миколаївської області, обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно, скарг та заяв в комітет на нього не надходило.

Відповідно довідок Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня» №1516-01-05 від 30.10.2019, ОСОБА_7 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно з вимогами НП України та ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 не має судимостей.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує всі обставини провадження та характеризуючі дані про його особу, його вік та стан здоров`я, який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, майна у власності не має, неповнолітніх дітей не має; вперше вчинив умисний закінчений злочин, яких відноситься до категорії невеликої тяжкості; за місцем проживання характеризуються позитивно; наявність обставини, яка пом`якшує покарання, до якої відноситься щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання; відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілої; ставлення обвинуваченого до скоєного.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 зазначено, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого надану Первомайським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, в якій зазначено, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 51).

Враховуючи зазначене, дані про особу обвинуваченого, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке право потрібне для забезпечення його життєдіяльності та звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст.ст. 75, 76 КК України, що служитиме засудженому попередженням і запобіганням вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз від 01.02.2019 в сумі 1001 грн. та від 15.04.2019 в сумі 2355 грн., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Підстави до вжиття заходів забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого відсутні і такі заходи згідно реєстру матеріалів досудового розслідування не застосовувались.

Питання про долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи від 01.02.2019 в сумі 1001 грн. та від 15.04.2019 в сумі 2355 грн., а всього - в сумі 3356 (три тисячі триста п`ятдесят шість) грн.

Зняти арешт з речового доказу по справі, а саме: автобуса «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який знаходиться на зберіганні на території Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області та повернути ОСОБА_8 , як власнику.

Речовий доказ: компакт-диск (CD-R) «Verbatim CD-R 700 МВ, 80 min», який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000599.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1