Ухвала
Іменем України

20 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 161/14436/15-к
Провадження № 51-3731ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2019 рокузадоволено клопотання захисника ОСОБА_6 , звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та цивільний позов КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_5 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2019 року - без зміни.

Не погодившись із ухвалами судів першої та апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_4 оскаржив їх в касаційному порядку.
У касаційній скарзі потерпілий вказує на неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ст. 125 КК України. Вважає, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 122 КК України, у зв`язку з чим у суду не було підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, а також вказує на зупинення строків давності у зв`язку з винесенням судом першої інстанції ухвали про привід обвинуваченого. Крім цього, посилається, що судами першої та апеляційної інстанції не були розглянуті його клопотання, проігноровано умисне затягування справи, а також не з`ясовано обставин справи, не перевірено їх доказами, а одразу розглянуто клопотання захисника обвинуваченого.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За частиною 1 статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК Україниособа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження чи позбавлення волі.
Так, з долучених до скарги копій судових рішень вбачається, що у підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 подав письмове клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В ухвалі від 01 березня 2019 року суд першої інстанціївказав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2

ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості. Враховуючи, що кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 вчинені 30 травня 2015 року, тобто пройшло понад три роки, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст.49 КК України на момент прийняття даної ухвали закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, слід задовольнити.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 286 та ст. 314 КПК України, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання невідкладно, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку ст. ст. 347-363 КПК України.
Щодо посилання потерпілого ОСОБА_4 на порушення приписів ч. 2 ст. 49 КК України у зв`язку з постановлення судом першої інстанції ухвали від 28 травня 2018 року про привід ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
З урахуванням викладеного, ухвала про привід обвинуваченого не є підставою для зупинення перебігу строків давності відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, а тому доводи потерпілого в цій частині є не спроможними.
При розгляді апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи потерпілого про безпідставність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є необґрунтованими.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3