ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1578/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0003290 від 11.04.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яцини Пирятинського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2018 близько о 15 годин 00 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 11174», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись зі сторони вулиці А.Ахматової по вулиці Ревуцького в напрямку проспекту Бажана у м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - Правил дорожнього руху України), а саме:
п.13.1 - «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;
п. 13.3 - «під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виразились в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись зі сторони вулиці А. Ахматової по вулиці Ревуцького, де проходив ярмарок, в напрямку проспекту Бажана у м. Києві, в районі будинку № 40 не врахував габарити причепа «ПГМФ», не обрав безпечний інтервал, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на нерухомого пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого, остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритої травми тазу у вигляді перелому 2-го куприкового хребця, підшкірного крововиливу по зовнішній поверхні правого колінного суглоба.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: заподіянню пішоходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не визнав та суду пояснив, що 07.04.2018 близько о 15 годин 00 хвилин він рухався на автомобілі марки «ВАЗ 11174», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_2 , зі сторони вулиці А.Ахматової по вулиці Ревуцького в напрямку проспекту Бажана у м. Києві по території продуктової ярмарки. Рухався він зі швидкістю 5 км/год. з увімкненою аварійною сигналізацією та звуковими сигналами сповіщав людей про рух. Доїхавши до кінця ярмарки, він почув крик, після чого одразу зупинився. З автомобіля вийшла його дружина, щоб подивитись, що відбулось, після чого повернулась та повідомила йому про те, що з боку біля причепа їх автомобіля на мішках з продуктами лежить дівчина. Люди, які знаходились поряд з дівчиною повідомили, що автомобіль під його керуванням зачепив цю дівчину. Він заперечував факт скоєння наїзду на дівчину, посилаючись на те, що під час руху він не відчув наїзду. Також обвинувачений зазначив, що під час руху він не бачив потерпілої. З ярмарки дівчину було госпіталізовано до лікарні, куди він також згодом прибув з дружиною з метою добровільно надати допомогу постраждалій дівчині, але остання від такої допомоги відмовилась. Цивільний позов не визнав в повному обсязі.
Разом з тим, вина обвинуваченого в обсязі дій, викладених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 07.04.2018 близько о 15 годин 00 хвилин вона перебувала на продуктовій ярмарці, яка проводилась на вул. Ревуцького. Там вона зустріла свого знайомого, з яким відійшла до однієї з продуктових палаток, щоб поговорити з ним. В цей час вона відчула удар в ногу, спричинений підкрилком колеса причепа автомобіля «ВАЗ 11174», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 . Від удару її тіло роскрутило та вона впала на мішки, які знаходились біля палатки. Відчувши сильний біль, вона попросила викликати їй швидку медичну допомогу. Потерпіла зазначила, що перед скоєнням наїзду вона боковим зором бачила автомобіль «ВАЗ», проте через скупчення людей на ярмарці, вона не бачила причеп цього автомобіля. Після скоєння наїзду автомобіль «ВАЗ» зупинився через реакцію перехожих, які фактично змусили водія цього автомобіля зупинитись. В подальшому її з ярмарки було госпіталізовано до лікарні. Цивільний позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди підтримала в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що 07.04.2018 близько о 15 годин 00 хвилин її чоловік ОСОБА_5 рухався на автомобілі марки «ВАЗ 11174», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_2 по території продуктової ярмарки по вул. Ревуцького з повільною швидкістю. Доїжджаючи до кінця ярмарки, вони почули крик. Вона вийшла з автомобіля та побачила дівчину, яка лежала на відстані до 1 метра біля причепа їх автомобіля, яка попросила викликати працівників поліції та швидку медичну допомогу. По прибуттю працівників поліції та швидкої медичної допомоги потерпіла була госпіталізована до лікарні. Вони з чоловіком згодом також прибули до лікарні, де перебувала потерпіла.
Крім показів потерпілої та свідка, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.
Протоколом огляду місця події від 07.04.2018 р. зафіксована ділянка місцевості в районі будинку № 40 по вул. Ревуцького, де сталась ДТП. На схемі місця ДТП зафіксовано розташування транспортного засобу «ВАЗ» на проїзній частині /а.с. 58-60/.
07.04.2018 р. до Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 07.04.2018 р. о 15-09 год. по вул. Ревуцького в м. Києві на території ярмарку біля колишнього радіоринку дівчину причепом зачепив автомобіль «Лада» д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 70/.
10.04.2018 р. потерпіла ОСОБА_4 звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із письмовою заявою, де зазначила, що 07.0.2018 р. приблизно о 15-00 год. по вул. Ревуцького у м. Києві автомобіль «Лада» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив на неї наїзд, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження / а.с. 69/.
Висновком судової автотехнічної експертизи № 12-1/1050 від 11.06.2019 р. встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 з причепом «ПГМФ» д.н.з. НОМЕР_2 обвинувачений ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом виконання вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 з причепом «ПГМФ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР України. Причиною виникнення даної ДТП з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 з причепом «ПГМФ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР України /а.с. 43-48/.

Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 042-417-2019 від 04.04.2019 р. встановлено, що під час перебігу обставин, які досліджуються судом, потерпілій ОСОБА_4 з вини обвинуваченого ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, закритої травми тазу у вигляді перелому 2-го куприкового хребця, підшкірного крововиливу по зовнішній поверхні правого колінного суглоба. Закрита травма тазу за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості /а.с. 50-57/.
В ході проведення слідчого експерименту від 11.05.2019 р. свідок ОСОБА_7 підтвердив покази потерпілої ОСОБА_4 щодо обставин виникнення ДТП, про які остання повідомила в судовому засіданні та на місці вказав де саме і яким чином відбулась ДТП та зазначив, що правим крилом причепу відбувся первинний контакт з потерпілою, а саме за праву штанину її брюк, після чого відбулось падіння потерпілої / а.с. 71-73/.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, який заперечував свою причетність до скоєної ДТП, суд враховує, що зазначена позиція не узгоджується із дослідженими доказами та спростовується як показами потерпілої ОСОБА_4 , яка стверджувала, що на неї був здіснений наїзд причепом автомобіля під керуванням обвинуваченого, так і висновком судово-медичної експертизи № 042-417-2019 від 04.04.2019 р., який узгоджується із показами потерпілої, де зазначено, що локалізація, морфологія виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого предмету та могли утворитись 07.04.2018 р. при транспортній травмі. Таким чином, експертом виключається можливість утворення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок самовільного падіння потерпілої. При цьому встановлено, що будь-яких інших транспортних засобів у цей час на зазначеній ділянці дороги, на місці скоєної ДТП не було. Також встановлено, що потерпіла в момент ДТП не рухалась а стояла, що також спростовує покази обвинуваченого про те, що під час руху потерпіла проявила неуважність під час пересування по території ярмарки. Суд враховує, що обвинувачений спростовував свою причетність до ДТП тим, що він не відчув наїзду на потерпілу, хоча встановлено, що він рухався з невеликою швидкістю внаслідок невиконання вимог п.п. 13.1 та 13.3 ПДР України та на потерпілу був скоєний наїзд причепом автомобіля під керуванням обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає, що із врахуванням зазначених обставин водій об`єктивно міг не відчути моменту наїзду на потерпілу, проте з урахуваням наявних доказів, сукупність яких дозволяє стверджувати про причетність обвинуваченого до скоєння вищевказаної ДТП, суд вважає, що позиція обвинуваченого про свою непричетність до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, та які узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у судовому засіданні підтверджена повністю, а позицію обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєний злочин в повному обсязі. При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості.

Крім того, при призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які б помякшували та обтяжували покарання обвинуваченого на підставі ст.66, 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі. Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування призначення покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
З урахуванням вищезазначених правових позицій, суд не може застосувати до обвинуваченого більш м`яке покарання у виді штрафу, беручи до уваги ставлення обвинуваченого до допущених порушень ПДД та до кримінального правопорушення, причетність до скоєння якого обвинувачений в судовому засіданні заперечував, позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання, а ніж запросив прокурор у судових дебатах, та враховуючи, що обвинуваченим не було відшкодовано завданої злочином шкоди.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора, який в судових дебатах не просив застосувати до обвинуваченого додаткове покараня, позицію потерпілої, яка також не наполягала на застосуванні до обвинуваченого додаткового покарання, враховуючи, що керування транспортними засобами становить для обвинувченого спосіб заробітку грошових коштів, які в подальшому мають бути сплачені потерпілій в рахунок відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_4 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн. В обгрунтування розміру моральної шкоди потерпіла зазначила, що внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження, що спричинило порушення її звичайного життєвого ритму, викликало необхідність проведення болісних лікувальних процедур. Внаслідок отриманих травм вона до цього часу відчуває біль та не може виконувати звичні функції, займатись спортом.
Обвинувачений не визнав цивільний позов, заперечуючи факт наїзду на потерпілу та спричинення відповідно з його вини потерпілій моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень (як середньої тяжкості, так і легких) були спричинені моральні страждання, яких вона зазнала у зв`язку із отриманням внаслідок ДТП зазначених тілесних ушкоджень. Вказані душевні страждання спричинили розвиток тяжкої моральної травми, що полягає в тому, що потерпіла потребує тривалого лікування, відвідування лікарів та проведення ортопедичних та хірургічних маніпуляцій. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди.
Обговорюючи доведеність позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 грн., а також наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову потерпілої на суму 40 000 грн.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 / один/ рік.
На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 «Про відшкодування моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_4 / на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 40 000 /сорок тисяч/ гривень.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_4 / процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3367 /три тисячі триста шістдесят сім/ гривень на користь держави.

Речові докази:
-автомобіль марки «ВАЗ 11174», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «ПГМФ», д.н.з. НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1