Справа № 127/2327/19
Провадження №11-кп/801/899/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відео конференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2019 року,
якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 17.09.2013 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, ухвалою Ладижинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.03.2016 року зараховано йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.05.2013 року по 18.10.2013 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, яке мотивоване тим, що він відбуває покарання у Вінницькій ВК № 86 у вигляді восьми років позбавлення волі. За час відбування покарання він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. На підставі цього ОСОБА_7 просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 поданій в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не врахована позитивна характеристика засудженого, є докази, що він працевлаштований,, має 8 заохочень, тому вважає, що він твердо став на шлях виправлення, тому є всі підстави для задоволення його клопотання.

Позиції учасників судового провадження

Захисник адвокат ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 подану адвокатом апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін як законну та обґрунтовану.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2013 року за ч. 1 ст. 115 КК України до восьми років позбавлення волі. Станом на час розгляду клопотання засуджений відбув 3/4 строку покарання.

Не зважаючи на позитивну характеристику з установи, де ОСОБА_7 відбуває покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки як вбачається із матеріалів особової справи до засудження ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, однак знову скоїв новий злочин в період непогашеної судимості. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку ОСОБА_7 та схильність останнього до скоєння злочинів. За період відбування покарання ОСОБА_7 заохочувався за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки. За сумлінну поведінку і ставлення до праці у ОСОБА_7 заохочень не було. Також ОСОБА_7 має три стягнення. За таких обставин, враховуючи, що доказів того, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення суду не надано, тому місцевий суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні даного клопотання.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. Колегія суддів переконана, що в матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.

На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і стягнень є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя