КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0006774 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 199 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року:
- Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на строк 60 діб, до 12.09.2019 року включно.
- Продовжено ОСОБА_9 на строк 60 діб, до 12.09.2019 року включно, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за кожною вимогою до суду, в провадженні якого буде перебувати кримінальне провадження щодо неї; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не залишати межі м. Києва та Київської області без дозволу суду, в провадженні якого буде перебувати кримінальне провадження щодо неї.

_____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2563/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1

Таке рішення суд мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від суду, можливого тиску на потерпілих, свідків, можливості вчинення інших незаконних протиправних дій. Також суд взяв до уваги матеріальний і сімейний стан кожного із обвинувачених, їх соціальну репутацію, відсутність медичних протипоказань щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, характер протиправних дій, які ставляться у провину кожному із обвинувачених, та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при винесенні обвинувального вироку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду від 15.07.2019 року стосовно ОСОБА_8 та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з обов`язком носіння електронного браслету та покладенням ряду обов`язків: прибувати за викликом до суду, утримуватися від спілкування з потерпілим і свідками, та інші обов`язки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам діючого законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 , в порушення вимог ст. 94 КПК України, не надано належної уваги відсутності будь-якої аргументації сторони обвинувачення наявності у можливій поведінці підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не надано жодних документів на підтвердження заявлених ризиків.
При цьому суддями було беззастережно взято за доведений факт, що ОСОБА_8 зможе ухилятися від процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків та потерпілих, і це вже після спливу 21 місяця в СІЗО без вироку суду, що фактично свідчить про фактичний процес відбуття покарання при невстановленій і недоведеній вині підзахисного.
Поряд з цим зауважує, що питання неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, прокурором взагалі не піднімалось, отже наочним є факт не доведення прокурором, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, у зв`язку з чим прокурор перекладає обов`язок доказування з себе на суд, що не передбачено в діючому КПК України і що доводить обвинувальний ухил розгляду питання доцільності тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .
За вказаних обставин захисник вважає, що до підозрюваного ОСОБА_11 до завершення судового слідства по даному кримінальному провадженню аргументовано можна застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з утриманням під вартою, оскільки останній має постійне місце проживання як в м. Києві, так і в Київській області, одружений, має на утриманні двох дітей, потреби яких необхідно забезпечувати шляхом чесної праці та заробітку, до чого ОСОБА_8 і прагне.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора та представника потерпілих щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва з 17 січня 2019 року перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006774 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 199 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 15 липня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 вересня 2019 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі й особливо тяжкого та тяжких злочинів, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_8 у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти тиск на потерпілих, свідків, може вчиняти інші незаконні протиправні дії, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, його матеріальний і сімейний стан, соціальну репутацію, відсутність медичних протипоказань щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 при винесенні обвинувального вироку, характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на строк 60 діб, до 12.09.2019 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3