Провадження № 11-кп/811/239/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 466/10350/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_6
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9
прокурора ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , заступника прокурора Львівської області ОСОБА_12 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 рокувідмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 . Матеріли кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України повернуто прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала суду першої інстанції є незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом істотним порушенням кримінального процесуального закону. Ухвалення рішення про відмову у задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру з поверненням прокурору матеріалів кримінального провадження за результатами судового розгляду кримінального провадження КПК України не передбачено. Неповнолітній ОСОБА_14 у судовому засіданні повністю визнав свою вину за ч.2 ст. 125 КК України, підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі. Кваліфікацію дій неповнолітнього ОСОБА_15 за ч.2 ст. 125 КК України суд визнав вірною, оскільки він спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Суд відповідно по вимог п.3 ст. 501 КПК України зобов`язаний був вирішити питання про те, чи слід застосувати до неповнолітнього ОСОБА_15 примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме. При розгляді клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру суд необмежений лише тим видом примусового заходу виховного характеру, що зазначений у клопотанні, а вправі самостійно визначити, який саме захід виховного характеру, передбачений ст. 105 КК України, слід застосувати до неповнолітнього. Суд першої інстанції вимог п.3 ст. 501 КПК України не виконав, а натомість, покликавшись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», видану з урахуванням положень КПК України в редакції 1960 року, відмовив у задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_15 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батька у зв`язку з відсутністю характеризуючих особу останнього даних та повернув матеріали провадженні прокурору. Відповідно до норм чинного кримінального процесуального закону суд вправі повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру лише у передбаченому п.3 ч.3 ст. 314 КПК України випадку у підготовчому судовому засіданні у разі їх невідповідності вимогам цього Кодексу. Проте за наслідками підготовчого судового засідання 30.01.2019 судом винесено ухвалу про призначення на підставі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_15 у кримінальному провадженні №0004850 від 27.12.2018 судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону у кримінальному провадженні №0004850 стосовно неповнолітнього ОСОБА_15 призвели до ухвалення незаконного рішення, яке відповідно до положень ст. 409, ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, передати під нагляд батька ОСОБА_9 з метою посиленого контролю та проведення виховного процесу з ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що винесена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для розгляду клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, та є необґрунтованою. 27 грудня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Допитаний у межах кримінального провадження №0004850 ОСОБА_16 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю. Стороною обвинувачення також встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, а саме: вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття ОСОБА_15 та його активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, слідством не встановлено. Судом не враховано, що звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, що полягають у передачі під нагляд батька ОСОБА_9 з метою посиленого контролю та проведення виховного процесу до досягнення ним повноліття, відповідає інтересам неповнолітнього та в повній мірі забезпечить належне його виховання. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_16 є студентом 3-го курсу юридичного факультету Львівського техніко-економічного коледжу НУ «Львівська політехніка» і за місцем навчання характеризується позитивно. Застосування таких примусових заходів виховного характеру забезпечить можливість ОСОБА_7 належним чином завершити навчання та здобути вищу освіту, що має безпосередній вплив на його виховання, адаптацію до суспільного життя та сприятиме підвищенню загальноосвітнього та культурного рівня. Встановлено, що ОСОБА_16 вчинив умисний злочин невеликої тяжкості вперше та на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Виходячи з наведеного, є достатні підстави вважати, що застосування саме таких примусових заходів виховного характеру забезпечать у повному обсязі виправлення ОСОБА_16 . Суд безпідставно дійшов висновку про відсутність інформації, що характеризує батька ОСОБА_7 - ОСОБА_9 . Останнього викликали у судове засідання, встановлювали його характеризуючі дані, однак судом не взято до уваги таку інформації під час розгляду клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру. Судом не враховано, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у шлюбі з ОСОБА_17 з 09 червня 2001 року і є батьком чотирьох дітей; впродовж останніх 18-ти років займається підприємницькою діяльністю, а саме торгівлею текстильними виробами, одягом та взуттям, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія ВО3 №977534; згідно з характеристикою, наданою директором ЛКП «Північне-411», за час проживання на території ЛКП «Північне-411» скарг та заяв від мешканців мікрорайону на ОСОБА_9 не надходило, що в сукупності позитивно характеризує батька неповнолітнього ОСОБА_7 й, зокрема, підтверджує те, що батько з сином проживає спільно та займається вихованням ще трьох дітей, має достатній рівень доходу, займається підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання. ОСОБА_9 може забезпечити належний контроль та виховання неповнолітнього ОСОБА_7 . Застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, що полягають у його передачі під нагляд батька ОСОБА_9 з метою посиленого контролю та проведення виховного процесу до досягнення ним повноліття, зможуть у повній мірі забезпечити виправлення неповнолітнього та не допустити у майбутньому вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_12 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала суду є незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, допущеними судом, зокрема, на стадії підготовчого судового засідання. На час вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, 16.07.2018 неповнолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, внаслідок чого, застосування примусових заходів виховного характеру до нього було можливим тільки в порядку ст. 497 КПК України і відповідне клопотання міг складати виключно прокурор. Складене старшим слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_18 клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_15 не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим воно не могло розглядатись судом по суті і підлягало поверненню прокурору зі стадії підготовчого судового засідання на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України. За наслідками розгляду по суті вказаного клопотання судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення, не передбаченого вимогами КПК України. Ухвалення рішення про відмову у задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру з поверненням прокурору матеріалів кримінального провадження за результатами судового розгляду кримінального провадження КПК України не передбачено. Неповнолітній ОСОБА_14 у судовому засіданні повністю визнав свою вину за ч.2 ст. 125 КК України, підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі. Кваліфікацію дій неповнолітнього ОСОБА_15 за ч.2 ст. 125 КК України суд визнав вірною, оскільки він спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Суд першої інстанції вимог п.3 ст. 501 КПК України не виконав, а, покликавшись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», видану з урахуванням положень КПК України в редакції 1960 року, відмовив у задоволенні клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_15 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батька у зв`язку з відсутністю характеризуючих особу останнього даних та повернув матеріали провадження прокурору. Судом в порушення вимог п.3 ч.3 ст. 314 КПК України за наслідками підготовчого судового засідання 30.01.2019 винесено ухвалу про призначення на підставі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_15 у кримінальному провадженні №0004850 від 27.12.2018 судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону у кримінальному провадженні №0004850 щодо неповнолітнього ОСОБА_15 призвели до ухвалення незаконного рішення, яке відповідно до положень ст. 409, ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду неповнолітній ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 та законний представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу захисника підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять її задоволити

Прокурор внесені апеляційні скарги прокурорів підтримав, просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступ неповнолітнього ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 , прокурора, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , заступника прокурора Львівської області ОСОБА_12 слід задоволити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити частково з таких підстав.
При прийнятті рішення суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.
Отже за змістом закону складення клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру відноситься до компетенції прокурора, а не слідчого.
Між тим клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру в зв`язку із вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, складено старшим слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , що суперечить вимогам ст. 497 КПК України.
Вказане порушення кримінального процесуального закону залишилось поза увагою суду і не отримало своєї оцінки та належного реагування.
З огляду на викладене ухвала суду підлягає скасуванню, а клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , заступника прокурора Львівської області ОСОБА_12 задоволити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 та повернення прокуроруматеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України скасувати.
Призначити в Шевченківському районному суді м. Львова новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_7 зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4