Справа № 739/506/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/558/19
Категорія - приведення вироку у відповідність Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2006 року та вироку Апеляційного суду Запорізької області від 09.05.2010 року у відповідність до міжнародних норм та вимог шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на відповідний термін.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, місцевий суд вказав, що засуджений ОСОБА_8 ставить питання про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а саме приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог, а це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Крім того, в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі в частині вирішення питання про відповідність чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах засудженого просить поновити строк на оскарження вказаної ухвали суду, скасувати її в повному обсязі та ухвалити нову, в якій вирішити питання заміни покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вважає вказану ухвалу суду необґрунтованою. Вказує, що суд не вправі посилатися на відсутність в Кримінальному кодексі відповідних положень, оскільки в разі порушення прав людини з метою поновлення її прав можуть бути застосовані безпосередньо конституційні норми. Зауважує, що повний текст ухвали в його присутності не проголошувався, а проголошення здійснювалося без його виклику, і копію ухвали безпосередньо отримав в суді лише 13 травня 2019 року, а тому вважає, що строк на оскарження ухвали суду має бути поновлений в межах 7 денного строку з дня, коли він отримав ухвалу суду.

В своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, яка є незаконною, та призначити йому покарання, яке відповідало міжнародним нормам та вимогам шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на відповідний термін. Звертає увагу на ряд рішень Європейського суду з прав людини, а саме, в справі Петухов проти України від 12 березня 2019 року, де встановлено, що застосування покарання у виді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні ст. 3 Конвенції. На думку апелянта, судом не було дотримано вимог ст. 9 Конституції України.

Звертає увагу на судову практику щодо вирішення проблем осіб, які перебувають в однаковому з ним положенні, на користь яких ухвалено рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, засудженого, які підтримали подані апеляційні скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України,особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Із змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року та вироком Апеляційного суду Запорізької області від 09 травня 2010 року ОСОБА_8 визнано винуватим за п. 6,12,13 ч. 2 ст. 115 КК України та за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України відповідно, та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

Разом з цим, за наведеною нормою правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Виключно законами України встановлена злочинність і караність діяння.

Кримінальний закон передбачає довічне позбавлення волі і ніякий суд загальної юрисдикції не вправі своїм рішенням змінювати матеріальний закон, про що пропонують автори скарг.

За таких обставин, будь-яких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, а тому посилання захисника на недотримання судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, є необґрунтованими. Практика ЄСПЛ, на яку посилається автор апеляційної скарги, стосується інших обставин.

Також не підлягає задоволенню прохання засудженого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а саме приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог, оскільки дане питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Стосовно посилання засудженого на існуючу судову практику судів загальної юрисдикції стосовно інших засуджених, то ці посилання не є слушними, оскільки наведені ним приклади не являються судовими прецедентами і колегією суддів до уваги не беруться.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк захиснику ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на оскарження ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 про відмову в його клопотанні про приведення вироку суду у відповідність до міжнародних норм та вимог - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4