Справа № 145/2315/18
Провадження №1-кп/145/53/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000204, відносно вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем с.Прибузьке Вінницького району Вінницької області, жителем АДРЕСА_1 , працюючим водієм маршрутного автобуса ПП ОСОБА_5 , раніше несудимим,

кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 29.08.2018 близько 20:40 год. будучи водієм технічно-справного автомобіля марки «Ford», моделі "Sierra 2.0і", 1989 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху заднім ходом не переконався у безпечності даного маневру та не звернувся при цьому за допомогою до інших осіб, в результаті чого рухаючись заднім ходом по узбіччі на виїзд до вулиці Садової в с.Урожайне Тиврівського району Вінницької області, поблизу домогосподарства №2, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла на смузі руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню та травмував.

За наслідком наїзду пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень померла о 03:45 год. 01.09.2018.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №81 від 06.09.2018 у ОСОБА_6 мала місце закрита сполучена тупа травма грудної клітини та нижніх кінцівок; численні багатоуламкові переломи ребер з обох сторін, з пошкодженням пристінкової плеври та тканини легень, лівосторонній гемоторакс, правосторонній пневмоторакс, перелом правої ключиці, закритий багатоуламковий перелом лівого стегна в нижній третині, закрите пошкодження зв`язок правого колінного суглобу, з вивихом в суглобі, синці та садна нижніх кінцівок. Дана травма ускладнилась травматичним шоком, що призвів до настання смерті ОСОБА_6 . Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди 29.08.2018, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належать до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку зі смертю. На момент первинного контакту покійної за автомобілем, вона могла бути у вертикальному чи близькому до такого положенні тіла, після послідуючого падіння могла бути додатково травмована виступаючими донизу частинами автомобіля. Отримання таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту після контакту з автомобілем - малоймовірне.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 686 від 19.10.2018 встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.10.9 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода) у водія, полягала у виконанні ним вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля та для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалася, в діях водія вбачається невідповідність вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином встановлено, що водій ОСОБА_4 за вищевказаних обставин порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких "під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб", за наслідком чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка померла від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.286 КК України визнав, розкаявся у вчиненому, визнав фактичні обставини справи.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.
Відповідно до вимог ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

ОСОБА_4 дав показання, що дійсно 29.08.2018 близько 20:40 год. він їхав автомобілем «Ford» в с.Урожайне Тиврівського району Вінницької області, однак під час руху заднім ходом по узбіччі на виїзд до вул. Садової в с.Урожайне Тиврівського району Вінницької області, поблизу домогосподарства №2, з необережності наїхав на ОСОБА_6 та травмував її. У вчиненому кається.

Суд вважає показання обвинуваченого є достовірними, правдивими, належними та допустимими.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести відповідальність за ч.2 ст.286 КК України, оскільки керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного ОСОБА_4 (раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем роботи, посередньо - за місцем проживання, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_7 , 2009 р.н., сина ОСОБА_8 , 2014 р.н.), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить визнання винуватості за вчинене суспільнонебезпечне діяння, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, обставин, які обтяжують його відповідальність, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Вінницьким міськрайонним відділом філії ДУ "Центр пробації", ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченому оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: соціально-психологічний супровід обвинуваченого службою пробації.

Згідно положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливо досягти без ізоляції від суспільства в умовах здійснення постійного контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст.349, 368, 371, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки він не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.08.2018 р., на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб автомобіль «FORD SIERRA 2.0», чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «серії НОМЕР_2 » на ім`я ОСОБА_9 , що вилучено з місця дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_4 .
Речові докази: транспортний засіб автомобіль «FORD SIERRA 2.0», чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «серії НОМЕР_2 » на ім`я ОСОБА_9 ,передані на відповідальне зберігання обвинуваченому, залишити ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1001 (одну тисячу одну) гривню за проведення автотехнічної експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_10