Ухвала
Іменем України
19 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 639/3043/19

провадження № 51-4096ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року та від 01 серпня 2019 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 та продовжено відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою до 15 серпня 2019 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 08 липня 2019 року без зміни. Відповідно до ухвали цього ж суду від 01 серпня 2019 року внесено виправлення у вступну частину ухвали Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року та правильно зазначено дату її постановлення.
У касаційній скарзі підозрюваний ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про таке.
Відповідно до основних засад судочинства, закріплених у ст. 129 Конституції України, обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Як убачається з касаційної скарги, ОСОБА_4 порушує питання про перегляд касаційним судом ухвали апеляційного суду, постановленої за результатами розгляду його апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді.
Таким чином, з огляду на положення ч. 4 ст. 424 КПК засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке відповідно до положень цього Кодексу не підлягає оскарженню в суді касаційної інстанції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Крім того, оскільки оскарженню в касаційному порядку не підлягає ухвала Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року (постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді), то так само оскарженню в касаційному порядку не підлягає і ухвала Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року про внесення до неї виправлень.
Не може бути обґрунтованою можливість касаційного оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у їх внесенні (без врахування суті виправленого судового рішення) і з огляду на положення ч. 2 ст. 424 КПК, яка передбачає, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню. Так, ухвала про внесення виправлень у судове рішення може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню тільки з урахуванням змісту виправленого рішення.
Повертаючись до касаційної скарги ОСОБА_4 , Верховний Суд зауважує, що ухвала Харківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року, якою виправлено описку в судовому рішенні цього суду від 25 липня 2019 року (постановленого за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді), була прийнята в межах повноважень даного суду та не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню. Перевірка законності вказаної ухвали апеляційного суду про виправлення описки не може бути здійснена без аналізу та надання оцінки змісту рішення апеляційного суду від 25 липня 2019 року, яке відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК не є предметом перегляду касаційним судом, тому суд касаційної інстанції у даній конкретній ситуації позбавлений права реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги на таке судове рішення, а тому воно не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду від 25 липня 2019 року та від 01 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3