Справа № 128/4462/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

законного представника

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднані кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 11 червня 2016 року та за № 0000132 від 06.02.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2019 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000815 від 11 червня 2016 року - ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 10.06.2016 року о 21 годині 05 хвилин він, перебуваючи на парковці торгового центру ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: вул. Хмельницьке шосе, 1-а, с. Зарванці, Вінницького району Вінницької ласті, шляхом вільного доступу, таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та спільно небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що оточуючі не усвідомлюють протиправність його дій, здійснив крадіжку гірського велосипеда марки SKYLAND COURONNE, SHIMANO, блакитно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 930 від 26.07.2016, становить 5 389,96 гривень, що належав ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на зазначену суму. В подальшому викраденим майно розпорядитися на власний розсуд.

Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка.

Прізвище «Коліберський» ОСОБА_4 змінив на « ОСОБА_10 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 22.11.2018 року з ОСОБА_4 . Судом постановлено ухвалу від 08.04.2019р. про зміну прізвища обвинуваченого з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_10 ».

Згідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що вину за ч.1 ст.185 КК України не визнає, так як крадіжку велосипеда не вчиняв. Суду показав, що часто приходив пообідати у столовій ТЦ «Епіцентр К». Одного дня, дату він вже не пам`ятає, він разом з друзями - «Максимом» та «Сашею», прізвища їх вже також не пам`ятає, він приїхав в «Епіцентр» до столової. Взяли їжу з собою на вулицю. Там він поїв та пішов до смітника і тут його затримали працівники охорони ТЦ та поліції. Спочатку його звинуватили у тому, що він вкрав кросівки, а потом у крадіжці велосипеда. Велосипед він не викрадав і про його крадіжку нічого не знає. До «Епіцентру» ходив досить часто, так як працював поряд. Він дав свої анкетні дані працівникам поліції, дав пояснення і його відпустили. Просив суд за даним епізодом його виправдати, так як крадіжку велосипеду він не вчиняв.

Потерпілий ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні суду показав, що в нього було вкрадено велосипед «Скайлен-Корона» десь у червні 2016р. з площадки перед ТЦ «Епіцентр». Велосипед стояв на парковці біля «Епіцентру» на тросі. Він закінчив роботу, вийшов, щоб забрати велосипед і його не побачив. Хто вчинив крадіжку, він не знає, днем не виходив і виявив зникнення велосипеду лише по закінченню робочого дня.

Свідок ОСОБА_12 допитаний у судовому засіданні суду показав, що працював охоронцем ТОВ «Епіцентр» і в день події перебував на зміні. Працював на службовому вході. Поряд зі входом розташована стоянка для велосипедів. Огляд з його місця розташування на стоянку був не дуже добрий, через невеличке віконце. У той день до нього, після закінчення зміни підійшов потерпілий ОСОБА_9 - працівник «Епіцентру» та повідомив, що в нього був вкрадений велосипед. Хто його викрав йому не відомо, обставин крадіжки він не бачив.

Свідок ОСОБА_13 допитаний у судовому засіданні суду показав, що була інформація, що у когось з співробітників ТЦ «Епіцентр» пропав велосипед. Ця подія відбулася у 2016 р. Передзвонили до охорони, спиталися чи бачили вони хто міг вкрасти велосипед, оскільки вони контролювали територію шляхом відеоспостереження. На відео вони побачили, як якась людина бере велосипед. Через тиждень знову побачили цю особу і викликали працівників поліції. Опізнали цю особу по запису з відеокамер, він був схожий на обвинуваченого. Чи був це саме він, стверджувати не може. Також був помічений на стоянці автомобіль, який був і тоді, коли пропав велосипед. Автомобіль був зі штативом для кріплення велосипеда. Відеокамери стояли більш ніж 3 м. на стовпі від місця де стояв велосипед.

На підтвердження винуватості у пред`явленому обвинуваченні стороною обвинувачення надані та оглянуті в суді такі доказі:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_9 за яким той просив встановити та прийняти міри до невідомої особи, яка в період часу з 8-00 год. по 21-30 год. з території ТЦ «Епіцентр» по вул. Хмельницьке шосе, 1 А в с.Зарванці, Вінницького району та області, шляхом перерізу тросу, викрав велосипед COURONNE.

(а.к.п.8 т.2).

- заява ОСОБА_9 про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого в зв`язку з вчиненням крадіжки велосипеду COURONNE з території ТОВ «Епіцентр»

(а.к.п 9 т.2)

- товарний чек №Кнк/VN-0227369 від 28.03.16 року щодо придбання велосипеду SKYLAND COURONNE, SHIMANO, вартістю 5499,96 грн.

(а.к.п. 23 т.2)

- постанова про призначення товарознавчої експертизи від 04.07.2016р.

(.а.к.п. 31 т.2)

- висновок експерта від 26.07.2016 р. №930 за яким ринкова вартість із врахуванням зносу велосипеда SKYLAND COURONNE, SHIMANO блакитно-сірого кольору, бувшого у використанні, придбаного 28.03.2016 р. за ціною 5499,96 грн. станом на 10.06.2016р. могла становити 5389,96 грн.

(а.к.п.32-41 т.2).

- лист-звернення до ТОВ «Епіцентр-К» Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання запису з камер відеоспостереження від 24.06.2016р. №815.

(а.к.п.42 т.2)

- відеодиск з записом з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К».

Запис проглянутий у судовому засіданні.

(а.к.п.42-43 т.2)

- постанова про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 24.06.2016р., а саме, відеодиску з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К».

(а.к.п.44 т.2)

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків оглянувши та вивчивши надані докази, суд виходить з того, що відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суд зазначає таке.

Стосовно показів свідків за даним кримінальним провадженням:

Відповідно до вимог КПК України показання - це передусім відомості, повідомлені фізичною особою, які у свою чергу поєднуються з іншими джерелами доказової інформації, щодо кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Ст.95 КПК України визначає, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду. Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

З пояснень всіх свідків та потерпілого за даним кримінальним провадженням, які надані в судових засіданнях встановлено, що будь-яких безпосередніх очевидців даної події немає.

Як на підтвердження вини обвинуваченого сторона обвинувачення посилалася на пояснення, зокрема, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також на запис з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К» оглянутого у судовому засіданні.

Оцінюючи пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд бере до уваги, що обидва свідки саму подію крадіжки велосипеду не бачили, обличчя особи, яка була схожа на особу на відеозапису не пам`ятають, стверджувати про те, що вказана особа є ОСОБА_4 не можуть.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що огляд з його місця розташування на стоянку був не дуже добрий, через невеличке віконце і саму крадіжку, як і крадія він не бачив.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що в нього лише була інформація, що у когось з співробітників ТЦ «Епіцентр» пропав велосипед. Саму крадіжку він не бачив, як і крадія, на відео вони побачили, як якась людина бере велосипед. Особа, яку вони побачили на камеру був схожий на ОСОБА_4 , однак стверджувати, що ОСОБА_4 є саме цією особою він не може.

З записів з камер відеоспостереження ТОВ «Епіцентр-К», які були оглянуті у судовому засіданні візуалізувати обличчя особи, яка виїжджає з території ТОВ «Епіцентр-К» та ідентифікувати її саме як ОСОБА_4 не представляється можливим. Доказ зворотного суду не наданий. З запису є можливим лише пересвідчитися у факті того, що невідома особа покинула на велосипеді невідомої марки територію ТЦ «Епіцентр».

Суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що свідок ОСОБА_13 вказував, що ОСОБА_4 було запідозрено охороною у вчиненні крадіжки велосипеду належного потерпілому в наслідок того, що він нібито приїхав до ТОВ «Епіцентр» на автомобілі зі штативом для кріплення велосипеда, однак будь який зв`язок ОСОБА_4 з даним автомобілем не встановлений, як і не встановлений сам автомобіль.

За таких обставин, суд вважає безумовно підтвердженим факт наявності події злочину, який має ознаки складу злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення майна (крадіжка).

Разом з цим, суд допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази, відповідно до ст.94 КПК України, та вирішуючи при ухваленні судового рішення питання, передбачені ч.1 ст.368 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, приходить до висновку, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення у ході судового розгляду - не доведені, а встановлені судом - зобов`язують ухвалити виправдувальний вирок за відсутності достатніх доказів у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.185 КК України з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховною Радою України була ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї. Відповідно до вимог ст.9 Конституції України вимоги Конвенції і практика Європейського суду стали частиною національного законодавства країни. Надалі Верховна Рада конкретизувала дану вимогу в ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006р., підкресливши, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» 29 листопада 1996 року вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого - воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Одним з основних прав і свобод людини, встановлених Конституцією є презумпція невинуватості, закріплена в ст.62 Конституції України. Відповідно до вказаної статті в ній передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Сформульовані в цій статті положення ґрунтуються на принципі презумпції невинуватості людини, закріпленому в ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винуватість не буде встановлено законним порядком шляхом гласного судового розгляду, при якому їй забезпечуються всі можливості для захисту.

Так, у справі «Барбера, Мессег та Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь - який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпції факту.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Суду «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КПК України. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно ч.ч. 2-4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

На підставі ст.94 КПК України суд виключно за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови повного та всебічного доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

У відповідності п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» звернуто увагу на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Дії обвинуваченого на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Згідно з ч. 3 ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

За наведених обставин докази, на які посилається сторона обвинувачення, не були підтверджені безпосередньо у суді, в зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_4 .

Тому, суд, у відповідності до ст.62 Конституції України, тлумачить це на користь обвинуваченого і приходить до загального висновку про недоведеність вчинення ним вказаних злочинів, тому його слід визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 2 ч. 1ст.372 КПК України.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Витрати на проведення експертиз віднести на видаток держави.

За кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000132 від 06.02.2018 року є встановленим, що 02.02.2018 року близько 22.00 год. ОСОБА_5 , будучи попередньо знайомим з ОСОБА_4 , знаходились біля будинку культури, що розташований за адресою Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Шкільна, 1 -А. При цьому, ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_5 та без будь яких пояснень умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва. Після зазначеного ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , повалив останнього на землю та наніс йому один удар правою ногою в область грудей. Крім цього, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 ще один удар кулаком руки в область обличчя, коли останній знаходився в положенні лежачи на та ще один удар правою ногою в область щелепи зліва. У подальшому, протиправні дії ОСОБА_4 були припиненні при втручанні сторонніх осіб.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 згідно висновку експерта № 248/251 від 27.02.2018 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 02.02.2018 року, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Характер, локалізація та морфологічні особливості відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням ( в ділянці тіла нижньої щелепи справа між 31 та 32 зубами та в ділянці лівого суглобного відростка, з наявністю рани слизової оболонки рота) у ОСОБА_5 допускають можливість утворення як від однієї травматичної дії в ділянку підборіддя, так і від двох чи більше травматичних дій (в ділянку підборіддя і в ділянку нижньої щелепи зліва).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав та пояснив, що 02.02.2018р. він прийшов до клуба с. Лука-Мелешківська, та грав з товаришами в більярд. Спиртного особисто не вживав. Через деякий час хтось забіг до приміщення та крикнув, що б`ються за клубом. Він вийшов з ОСОБА_14 з клубу, на вулиці вже стемніло. Він зупинився покурити, коли до них підійшов ОСОБА_15 та сказав, що б`ються ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Всі разом вони підійшли ближче до місця бійки та побачили, що ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_19 , той впав та сказав, що більше не хоче битися, але ОСОБА_16 вдарив його знову і тоді він втрутився в бійку. Він підійшов до ОСОБА_20 та сказав, що хватить битися і ОСОБА_16 штовхнув його у груди. У відповідь він йому дав ляпаса по голові, було слизького і той упав, після чого його забрали друзі. Пізніше ОСОБА_16 прийшов у клуб і вони стояли в ним разом та курили. Потом він поїхав додому. Пізніше йому подзвонили і сказали, щоб він шукав мати ОСОБА_20 , так як «все серйозно». Він знайшов потерпілого і той йому сказав, що скаже, що вдарився головою, коли впав з гойдалки і все буде добре. ОСОБА_21 викликав «швидку» і потерпілого відвезли до лікарні. Через деякий час до нього зателефонував слідчий і сказав, щоб він їхав до обласної дитячої лікарні - дати свідчення, але він відмовився та поїхав додому з батьками ОСОБА_20 . Вважає, що не міг так сильно вдарити потерпілого, щоб розбити йому щелепу, але вину за наслідками визнає. Вважає, що це могли зробити друзі ОСОБА_19 в помсту. За позовом визнав матеріальні витрати, вимогу щодо стягнення моральної шкоду не визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 допитаний у судовому засіданні, суду пояснив, що 02.02.2018 р. він біля клубу в с.Лука-Мелешківська по вул.Шкільна посварився та побився з ОСОБА_22 . Коли бійка закінчилася до нього підійшов ОСОБА_23 , який до цього не одноразово зачіпав його в нетверезому стані, і нічого не говорячи, наніс удар кулаком в щелепу від чого він впав. Коли він лежав, ОСОБА_23 ще раз ударив його лівою рукою у щелепу, а потім ногою в грудину і знову ногою вже в щелепу. Коли він піднявся на ноги, то вирішив, що йому вибили зуба, а вже дома побачив, що в нього зламано щелепу. ОСОБА_24 на такі дії нічим не провокував, чим викликав агресію обвинуваченого не знає. Після події він тривалий час лікувався, відчував сильний біль, не міг самостійно харчуватися, переніс тяжку операцію, не міг ходити на навчання. Наслідки травми відчуває і тепер, має ще раз перенести оперативне втручання, щоб зняти встановлені пластини. В наслідок неправомірних дій обвинуваченого йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн., так як тривалий час відчував сильний фізичний біль, був приниженим побиттям, страждав на безсоння, переніс струс мозку, від чого в нього тривалий час боліла голова. Витрати на операції та лікування склали 28 331 грн. Цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та цивільний позивач ОСОБА_8 суду показала, що потерпілий є її сином. У день події син подзвонив до неї на роботу та сказав, що в нього зламана щелепа. Вона поїхала з сином у лікарню і там це підтвердили. Сина поклали до лікарні, де прооперували. Син розповів, що в нього стався конфлікт з ОСОБА_25 , потім до нього підійшов ОСОБА_23 та побив його. Внаслідок дій обвинуваченого вона понесла значні витрати на лікування сина, більше двадцяти тисяч гривень пішли лише на ліки, також сину було нанесено моральну шкоду. Син тривалий час лікувався, пропускав заняття, страждав від болі, не міг спати. Сину треба робити ще одну операцію та відновлювати свій стан здоров`я. Позов підтримала в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_26 допитана у судовому засіданні суду пояснила, що 02.02.2018р. була з друзями у клубі с. Лука-Мелешківська. Коли вона йшла до вбиральні клубу, то побачила, що б`ються ОСОБА_27 і ОСОБА_17 . Тут до них вибіг ОСОБА_23 та вдарив правою рукою в обличчя потерпілого. Від удару той впав і обвинувачений ще двічі вдарив його у обличчя та тулуб, потім його відтягли від потерпілого і бійка закінчилася. На обличчі у потерпілого вона бачила кров. Необхідності втручатися в бійку у обвинуваченого не було, так як хлопці вже розійшлися.

Свідок ОСОБА_28 допитана у судовому засіданні суду показала, що 02.02.2018р. вона разом з подругою приїхали до клуба в с. Лука-Мелешківська. Коли вони підійшли до клубу, то побачили бійку, поряд з якою стояли люди. Вона підійшла ближче та побачила, що обвинувачений бив ОСОБА_5 . Він вдарив його кулаком, потерпілий впав і він ще декілька раз вдарив его ногою у голову. Вона підбігла до них, підняла ОСОБА_29 у якого з ротової порожнини йшла кров та почала кричати : «Що ви робите?». Бійка припинилася і вона повела потерпілого до себе додому. Звідти вони подзвонили обвинуваченому і сказали, щоб він шукав машину для того, щоб відвезти потерпілого до лікарні. ОСОБА_23 підійшов до них додому та почав погрожувати потерпілому, що завезе його у ліс, якщо він не буде мовчати. Зазначила, що ОСОБА_23 був у нетверезому стані, від нього було чути запах алкоголю, також зробила такий висновок з його поведінки. Сама особисто бачила, як обвинувачений після бійки вживав спиртне зі своїми товаришами.

Судовий експерт ОСОБА_30 допитаний у судовому засіданні, суду пояснив, що механізм заподіяння тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 був по типу удару тупим твердим предметом (предметами). «Ляпас» може бути віднесеним до «тупого твердого предмету» та завдати вказані ушкодження, як і удар кулаком. Також вказані ушкодження у потерпілого могли бути заподіяні ударом ногою в щелепу. Нога має виступаючи поверхні, які можуть спричинити вказані тілесні ушкодження. Діагноз «струс головного мозку» поєднується з основною травмою і мають супроводжуватися певною симптоматикою. Для заподіяних тілесних ушкоджень ляпас мав бути значної сили. Щоб отримати перелом щелепи повинна бути травмуюча дія об рухомий чи нерухомий предмет. Висновки судово-медичної експертизи № 248/251 від 27.02.2018 року підтримав.

На підтвердження винуватості у пред`явленому обвинуваченні стороною обвинувачення надані та оглянуті в суді такі доказі:

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.03.2018 року від ОСОБА_31 , яка просить прийняти міри до ОСОБА_11 (шлюбне прізвище ОСОБА_10 ), який 02.02.2018 року близько 12-00 год. знаходячись в АДРЕСА_3 наніс тілесні ушкодження її сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

( а.к.п.5 т.2)

- заява ОСОБА_8 про долучення до матеріалів кримінального провадження рахункуфактури № СФ -0000008 від 05.02.2018 року щодо витрат на лікування сина ОСОБА_5 на суму 19 770 грн.61 коп. та копію ренгензнімку щелепи під номером 03 від 03.02.2018 року та 05.02.2018 року

( а.к.п.6-9 т.2)

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.02.2018 року від ОСОБА_5 , в якій просить прийняти міри до ОСОБА_11 , який 02.02.2018 року близько 12-00 год. знаходячись в АДРЕСА_3 наніс йому тілесні ушкодження.

( а.к.п.29 т.2)

- виписка із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 03.02.2018 року по 16.02.2018 року, якому було встановлено повний діагноз політравма. Відкритий , двобічний перелом нижньої щелепи зі зміщенням . ЗЧМТ, струс головного мозку.

(а.к.с.34 т.2)

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2018 року, за участю потерпілого ОСОБА_5 в присутності законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 щодо перевірки його показів в присутності понятих: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .. Під час якого потерпілий показав, як саме отримав тілесні ушкодження в ході бійки 02.02.2018р. від ОСОБА_11 , а саме від ударів кулаком та ногою в ділянку нижньої щелепи. В ході слідчого експерименту проводились фотографування.

(а.к.п. 41-43 т.2)

- висновокексперта № 248/251( експертиза розпочата 23.02.2018 року - закінчена 27.02.2018 року) відносно потерпілого ОСОБА_5 , згідно якого вбачається, що на підставі наданих медичних документів, ОСОБА_5 під час перебування на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні (ВОДКЛ) з 03.02.2018р. по 16.02.2018р. були виставлені діагнози «Відкритий двобічний перелом нижньої щелепи зі зміщенням. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку».
П. 2, 3. Тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 02.02.2018р., за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.).
П. 4, 5. Характер, локалізація та морфологічні особливості відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням (в ділянці тіла нижньої щелепи справа між 31 та 32 зубами та в ділянці лівого суглобового відростка, з наявністю рани слизової оболонки рота) у ОСОБА_5 допускають можливість утворення як від однієї травматичної дії в ділянку підборіддя, так і від двох чи більше травматичних дій (в ділянку підборіддя і в ділянку нижньої щелепи зліва), що за механізмом утворення не суперечить зазначеному у матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_5 від 19.02.2018р. та у протоколі проведення слідчого експерименту від 22.02.2018р. за його участю, тобто від ударів кулаком та ногою в ділянку нижньої щелепи.
Згідно записів «Медичної карти стаціонарного хворого» №1429 ВОДКЛ на ім`я ОСОБА_5 , йому також було виставлено діагноз "закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку". Даний діагноз не може бути взятий до уваги при судово-медичній оцінці, оскільки не має об`єктивного підтвердження - у записах оглядів лікарями не відображено відповідних порушень з боку центральної нервової системи (у відповідності до вимог п. 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.", "Протоколу надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку.

( а.к.п. 59-60 т.2)

- вимога ІЦ Національної поліції України ГУНП у Вінницькій області Вінницький відділ поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_34 раніше судимий не був.

( а.к.п.45 т.2)

Визначаючись щодо даного обвинувачення, суд також виходить з того, що за ч.1 ст. 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК України).
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Визначаючись щодо кваліфікації кримінального правопорушення, суд виходить з того, що об`єктом злочину передбаченого ст.122 КК України є здоров`я особи.

Об`єктивну сторону вказаного злочину характеризують: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.
Злочин вважається закінченим з моменту настання вказаних у ч. 1 ст. 122 КК України наслідків. Тривалим слід вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Вказана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків та за письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_26 суд пояснила, під час бійки 02.02.2018р. ОСОБА_4 завдав удару правою рукою в обличчя ОСОБА_5 , від чого той впав на землю і ОСОБА_4 ще двічі вдарив його у обличчя та тулуб, після чого ОСОБА_4 відтягли від потерпілого.

Свідок ОСОБА_28 суду в свою чергу пояснила, що 02.02.2018р. ОСОБА_4 під час бійки вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_5 , від чого той впав на землю, після чого ОСОБА_4 вдарив його у обличчя ногою.

Вказані покази свідків відповідають поясненням самого потерпілого ОСОБА_5 , який суду показав, що ОСОБА_35 вдарив його у щелепу кулаком, від чого він впав на землю і коли він лежав на землі, ОСОБА_4 ще двічі вдарив його спочатку рукою, а потім ногою у щелепу.

За показами ОСОБА_4 , який вину у злочину за ч.1 ст.122 КК України формально визнав, обвинувачений показав, що лише дав ляпаса по голові потерпілого, від чого той впав та бійка була припинена.

Покази обвинуваченого щодо завдання ним лише ляпаса, суд сприймає критично, та зважає на те, що завдання обвинуваченим ударів потерпілому в щелепу (кулаком руки та ногою) підтверджуються послідовними показами, як потерпілого так і свідків, а також узгоджуються з показами судового експерта ОСОБА_36 та висновками експертизи за якими у потерпілого виявлено: перелом нижньої щелепи зі зміщенням, який виник від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 02.02.2018р., за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлися небезпечними для життя в момент заподіяння та не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.). У відповідності до п.п. 4, 5 даного висновку - характер, локалізація та морфологічні особливості відкритого двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням (в ділянці тіла нижньої щелепи справа між 31 та 32 зубами та в ділянці лівого суглобового відростка, з наявністю рани слизової оболонки рота) у ОСОБА_5 допускають можливість утворення як від однієї травматичної дії в ділянку підборіддя, так і від двох чи більше травматичних дій (в ділянку підборіддя і в ділянку нижньої щелепи зліва), що за механізмом утворення не суперечить зазначеному у матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_5 від 19.02.2018р. та у протоколі проведення слідчого експерименту від 22.02.2018р. за його участю, тобто від ударів кулаком та ногою в ділянку нижньої щелепи.
Таким чином, з аналізу всіх досліджених доказів у кримінальному провадженні підтверджується об`єктивна сторона злочину саме за ч.1 ст. 122 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , що характеризується умисним діянням обвинуваченого спричиненням умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При цьому, інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Обвинувачений ОСОБА_4 мав чітке уявлення щодо соціальної шкідливості своїх дій та усвідомлював наслідки, які від них настануть.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, та враховую думку потерпілого щодо покарання обвинуваченого, який наполягав на суворій мірі покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України не встановлено.
При цьому, при встановленні наявності такою пом`якшувальної обставини, як щире каяття, суд враховує, що незважаючи на те, що ОСОБА_4 визнав вину за ч.1 ст.122 КК України, його визнання вини носить суто формальний характер.
Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілому та визнав обставини, встановлені судом. Збитки потерпілому ОСОБА_4 не відшкодовував, міри до цього не приймав.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість, як одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КПК України), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12.01.2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, позицію державного обвинувача та сторони потерпілого щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого, позицію обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 потребує умов ізоляції від суспільства, через що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, але не на максимальний термін.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілого та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, суд виходить з того, що за ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками, зокрема, є збитків завдані у результаті порушення її цивільного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Судом є встановленим, що на проведення лікування та два оперативних втручання потерпілою стороною було витрачено 28 331,22 грн. Вказані витрати є суду доведеними доказами, а тому є такими, що підлягають до задоволення. Також до стягнення підлягають витрати на адвоката в сумі 3000 грн.

Щодо позову в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що в наслідок кримінального правопорушення, потерпілий переніс оперативне втручання, тривале лікування, відчував біль, та був змушений змінити свій звичайний ритм життя, звички.
Згідно п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач (цивільний позивач), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що достатнім для забезпечення задоволення претензій позивача до відповідача морального характеру, є визначення розміру даної шкоди в сумі 65 000 грн.
Щодо стягнення решти суми завданої моральної шкоди слід відмовити.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Витрати у кримінальному провадженні за ч.1 ст.122 КК України відсутні.
До вступу вироку суду в чинність запобіжний захід не обирається.
Керуючись ст. ст. 2, 7-29, 100, 349, 369-371, 373-376, 392-395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у висунутому йому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України за недоведеності вчинення ним даного злочину.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Речові доказ - диск відеозапису з камер спостереження ТОВ «Епіцентр К» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Визнати ОСОБА_4 винуватим за ч. 1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Початок покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання моментом затримання ОСОБА_4 .

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 28 331 грн. 22 коп., та моральну шкоду у розмірі 65 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 кошти за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Процесуальні витрати у справі та речові докази відсутні.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирається.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1