У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року.

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_5 посилається на те, що він має ряд тяжких захворювань. За період відбування покарання виконував роботи та має одне заохочення. Однак, під час розгляду клопотання у суді в його особовій справі були відсутні відомості про заохочення та довідка про наявність тяжких хвороб. Представник колонії у судовому засіданні суду надав неправдиві негативні відомості відносно нього, але він має лише одне стягнення за 2017 рік за порушення, якого не вчиняв.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2015 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.03.2016 р. засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.09.2015 р. до 24.11.2015 р. за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

19 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в яком просить його звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 за період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_5 не подавав клопотання про його доставку в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, про що є розписка про отримання повідомлення про призначення апеляційної скарги до розгляду та про отримання засудженим пам`ятки про його права та обов`язки. Отже, розгляд апеляційної скарги проводиться у відсутність засудженого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду першої інстанції про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2015 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст.309, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.03.2016 р. засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.09.2015 р. по 24.11.2015 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 09.06.2015 р., кінець строку 25.09.2019 р.

На момент подачі клопотання, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбув більше 1/2 строку покарання, призначеного судом.

Як вбачається з наданих матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочинів середньої тяжкості, неодноразово судимий.

За період відбування покарання характеризується посередньо. Але, у наданій суду характеристиці від 01.03.2019 р. відносно ОСОБА_5 зазначено, що ОСОБА_5 безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи виконання покарання, не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Зазначено у характеристиці також, що ОСОБА_5 встановлений режим утримання порушує, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Згідно наданій суду довідці від 01.03.2019 р. ОСОБА_5 має одне стягнення від 28.06.2017 р. за зберігання заборонених предметів.

Тому, суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Твердження ОСОБА_5 про наявність у нього заохочення матеріалами особової справи не підтверджується. Наявність у нього тяжких хвороб не спростовує висновків суду про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.

Таким чином, доводи апелянта про необґрунтованість ухвали є неспроможними, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3