Дата документу 13.09.2019 Справа № 554/4855/17
У Х В А Л А

13 вересня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0002204по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 і 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

Октябрським районним судом м. Полтави продовжується розгляд матеріалів кримінального провадження № 0002204по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1 і 2 ст. 121 КК України.

Щодо обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло в нічний час, який неодноразово продовжувався судом та строк дії якого закінчується 16 вересня 2019 року.

В зв`язку з закінченням строку дії запобіжного заходу прокурором заявлено клопотання про його продовження щодо кожного із обвинувачених, яке він мотивував тим, що ризики, зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання цього запобіжного заходу щодо останніх, продовжують мати місце і на даний час, оскільки, на переконання ініціатора заявлених клопотань, зміст яких є аналогічним всім попереднім клопотанням, є підстави вважати, що вони можуть як продовжити злочинну діяльність, так і ухилитися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Захисники обвинувачених та останні не вбачали підстав для продовження строків домашнього арешту, вважаючи, що прокурором в заявлених клопотаннях не викладено: обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про на явність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; не наведено обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише в черговий раз констатовано шляхом копіювання з попередніх клопотань факт наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є недопустимим. Зважаючи на це, захисники вважали, що поведінка обвинувачених може бути забезпечена обранням щодо останніх іншого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, про що й просили суд. На цьому ж наполягали і останні, підтримавши заявлені захисниками клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд встановив таке.

Частиною 6 статті 181 КПК України встановлено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті прокурора зобов`язано додавати до клопотання копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання, перелік свідків, яких прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу.

Цих вимог закону прокурор не дотримався, а в черговий раз, звертаючись до суду з аналогічними клопотаннями, наполягав лише на необхідності встановлення заборони для обвинувачених залишати місце проживання в нічний час без наведення мотивів та обґрунтування цих обмежень, констатація чого з погляду процесуальної необхідності, на думку суду, є сумнівною та недоцільною.

Прокурором не викладено обставин, що дають підстави підозрювати обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не зроблено посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, не викладено обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність кількох ризиків, зазначених у його клопотаннях, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, не обґрунтовано неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотаннях, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише констатовано недостатність можливості забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених обранням щодо них іншого, крім домашнього арешту, запобіжного заходу.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинувачених, вважаючи за можливе забезпечити належну поведінку обвинувачених шляхом обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на них обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Змінюючи запобіжний захід, суд керувався положеннями статей 184 та 199 КПК України, які зобов`язують прокурора не тільки посилатися на ризики, зазначені у статті 177 КПК України, а й викладати обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про необхідність зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених, суд виходив з положень частини 5 статті 17 КПК України, відповідно до якої поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а також з практики Європейського суду з прав людини, який у рішеннях «Гюсеїн проти Туреччини», від 08.08.2006 року, «Биков проти Росії» від 10.03.2009 року, Мамедова проти Росії» від 01.06.2006 року, «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року констатував порушення Європейської конвенції з прав людини у разі не наведення доказів наявності підстав тримання особи під вартою (до якого прирівнюється і домашній арешт), а лише їх перерахування, при цьому ознаки вини особи та серйозність покарання самі по собі не можуть бути достатніми, щоб виправдати продовження позбавлення волі протягом тривалого періоду, мотивування якого з очевидним порушенням презумпції невинуватості за жодної обставини не може слугувати за правомірну підставу для позбавлення волі. У справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 року ЄСПЛ указав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції було констатоване і в рішеннях «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року та «Цигоній проти України» від 24.11.2011 року, оскільки при продовженні термінів тримання під вартою використовувались стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи та не було розглянуто можливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує належну, за весь час розгляду кримінального провадження, процесуальну поведінку обвинувачених, їх соціальний статус, наявність на утриманні одного із обвинувачених неповнолітніх дітей, працевлаштованість кожного з них тощо.

Зважаючи на це, суд вважає, що констатація прокурором факту наявності наведених ним в клопотаннях ризиків, є лише припущенням, яке не ґрунтується на будь-яких доказах, в зв`язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України не приймається до уваги.

З метою забезпечення належної поведінки обвинувачених суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених обов`язки відповідно до статті 199 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 194,199, 372, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обраний щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце прорживання в нічний час змінити на особисте зобов`язання, поклавши на кожного з обвинувачених обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по матеріалах кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1