Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/576/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року, якою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 16.04.2018 року за №0000337 стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні 4 малолітніх дітей, уродженця с. Оболонь Семенівського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 19 год. 40 хв. 15.08.2019 року до 19 год. 40 хв. 12.10.2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження, внесених до ЄРДР 16.04.2018 року за №0000337 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.15, п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні Ленінського районного суду м. Кіровограда прокурор заявив клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою. В обґрунтування якого вказав на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 19 год. 40 хв. 15.08.2019 року до 19 год. 40 хв. 12.10.2019 року.
Своє рішення суддя мотивував тим, що з ухвали слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09.10.2018, справа №396/1453/18, видно, що ОСОБА_8 неодноразово змінював місце проживання; ОСОБА_8 07.09.2018 та 25.09.2019 вручено повісти про виклик до слідчого, проте у призначені дні до слідчого не з`явився, причини неявки не повідомив; вказував про наміри залишити територію Кіровоградської області.
Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні) підтверджується наступними обставинами.
З реєстру до обвинувального акту видно, що ухвалою слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2018 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід домашній арешт. З тексту вказаної ухвали вбачається, що слідчим суддею встановлено наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовувався тим, що ОСОБА_8 здійснював тиск на свідків у кримінальному провадженні. Суд вважає, що оскільки свідки не допитані судом, тому вказаний ризик не зменшився.
Наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, судом встановлено у зв`язку із тим, що 15.08.2019 ОСОБА_8 перебуваючи в залі судових засідань постійно порушував порядок, на зауваження головуючого судді не реагував, внаслідок чого суд був вимушений видалити обвинуваченого з зали судового засідання.
На наявність обґрунтованого ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказують обставини встановлені слідчим суддею Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у своїй ухвалі від 11.09.2018, якою застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід домашній арешт, а саме те, що за наявності рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради про тимчасове відібрання ОСОБА_10 від батьків та поміщенні його на лікування до Кіровоградської обласної дитячої лікарні, ОСОБА_8 намагається припинити лікування дитини та її перебування у медичному закладі, що унеможливить надання медичної допомоги ОСОБА_10 та може повторно створити загрозу його життю та здоров`ю.
Викладені обставини спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, та можливість їх запобігання в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду, кримінальне провадження №0000337 закрити з підстав наведених у ч. 5 ст. 294 КПК України у порядку п. 3 ч. 1 ст. 286 КПК України, невідкладно вирішити питання щодо звільнення його з-під варти.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що до районного суду був направлений обвинувальний акт, який був повернутий прокурору. Кропивницьким апеляційним судом рішення районного суду залишено без змін без можливого оскарження в касаційному порядку. Звернення до суду повторно з обвинувальним актом не передбачено КПК України, Конституцією України та міжнародними договорами.

Не вирішуючи питання відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України суд приступив до вирішення клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке без достатніх доказів задовольнив. Вважає це виключною обставиною.

Його заявлені клопотання, а саме про відсутність у підозри у кримінальному провадженні, закінчення досудового розслідування, про звільнення його з під варти та закриття кримінального провадження суд до уваги не взяв.

В Кропивницькому слідчому ізоляторі він перебуває з 09.10.2018. тобто тримання його під вартою до 12.10.2019 не відповідає п.2 ч. 3 ст. 197 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної обвинуваченого та просив ухвалу судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею не в повній мірі дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційний суд матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.04.2018 за №0000337 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.15, п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.3 ст.15, п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_9 міг вчинити злочин передбачений ч.1 ст.296, ч.3 ст.15, п.2, 4, 12 ч.2 ст.115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування чи суду були чіткі докази винуватості особи, якій пред`явлено обвинувачкення.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, обвинувачення у якого їм повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків ОСОБА_8 передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, незаконно впливати на іншу обвинувачену, потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Разом з тим, до обвинуваченого ОСОБА_8 раніше вже застосовувався запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту, однак останній неодноразово змінював місце проживання, після вручення повісток про виклик до слідчого, проте у призначені дні до слідчого не з`явився, причини неявки не повідомив, під час досудового слідства вказував про наміри залишити територію Кіровоградської області, що свідчить про наявність реального ризику ухилення від суду.

Також, необхідно зазначити про особу ОСОБА_8 , який неодноразово порушував порядок в суді першої та апеляційної інстанції, через що йому оголошувалося зауваження видалявся з зали суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду не тв. Повінй мірі врахував дані про особу, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та недостатньо обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора, продовжившивідносно обвинуваченого ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, є не в повній мірі достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, на даному етапі є дещо надмірним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується апеляційних доводів ОСОБА_8 про те, що прокурор не можу повторно звернутися до районного суду з обвинувальним актом необхідно зазначити наступне.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
У разі якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт.

При цьому повернення обвинувального акту не позбавляє прокурора повторно подати до суду першої інстанції обвинувальний акт, який буде відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами ст. 61 Конституції України, у якій визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином враховуючи те, що обвинувальний акт у районному суді по суті не розглядався, повернення обвинувального акту не позбавляє прокурора права - повторно подати до суду першої інстанції обвинувальний акт, який буде відповідати вимогам ст. 291 КПК України колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_8 про те, що прокурор не можу повторно звернутися до районного суду з обвинувальним актом.

Також, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки судом першої інстанції не проводилося судового слідства та не досліджувалися докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту. І лише після дослідження всі доказів судом першої інстанції у вироку повинна бути дана оцінка щодо доведеності вини обвинуваченого. Крім того, ухвали суду першої інстанції за наслідками поданих клопотань, згідно ч. 2 ст. 392 КПК України окремому оскарженню не підлягають та можуть бути внесені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення (вирок (ухвалу)) по кримінальному провадженню, яким завершено судовий розгляд.

Сукупність обставин в яких обвинувачується ОСОБА_8 та його особистість істотно підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки діяння, оскільки останні за наявності місця проживання, дружини на утриманні жодним чином не завадило вчинити йому умисний тяжкий корисливий злочин, стосовно членів своєї сім`ї.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту зазначила, що ОСОБА_8 усвідомив свою протиправну поведінку та негативні наслідки своїх дій, які вчинив під час кримінального правопорушення, про скоєне жалкує. Зазначив, що майже рік перебуває під вартою, будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, він не збирається перешкоджати органу досудового розслідування та суду, буде на першу вимогу з`являтися обов`язково до суду та не порушувати порядок в судовому засіданні.
Просить застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Обвинувачений зазначив, що про зміну місця проживання повідомив орган досудового розслідування, оскільки будинок в якому він зареєстрований фактично не придатний для життя у зв`язку з відсутністю мінімальних соціально-побутових умов. Він не мав наміру порушувати вимоги домашнього арешту, а лише вийшов недалеко від дому та зустрів дружину з автобуса, яка несла важкі сумки, оскільки не правильно не зрозумів встановлені обмеження та не вважав це порушенням домашнього арешту. Зобов`язується не порушувати встановлені обмеження та суворо виконувати правила, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та носити електронний засіб контролю. При цьому він не може будь-яким чином впливати на малолітніх дітей, оскільки вони постійно проживають в іншій сім`ї.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Отже, з урахуванням тяжкості злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_8 , ступеню їх суспільної небезпечності та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства, останньому можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді цілодобового домашнього арешту. При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є спів мірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, останньому слід, в межах строку досудового розслідування, застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Конкретних об`єктивних та достовірних даних, які б повністю вказували про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на свободі буде переховуватись від кримінального переслідування або якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що стверджує прокурор, матеріали клопотання не містять.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування ОСОБА_8 від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

За таких підстав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , в частині обрання більш м`якого запобіжного -є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на іншу обвинувачену, потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2019 року, якоюОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою необхідно скасувати, постановивши нову.

Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда 15 серпня 2019 року, якоюпо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 16.04.2018 року за №0000337 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 19 год. 40 хв. 15.08.2019 до 19 год. 40 хв. 12.10.2019- скасувати.
Клопотання прокурорапро продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 16.04.2018 року за№ 0000337 - застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном 2 місяці, тобто до 16.00 год. 25 листопада 2019 року, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали закінчується о 16.00 год. 25 листопада 2019 року.

На підставі ст. 194 ч.5 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 :
-не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме АДРЕСА_2 .
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими підозрюваними (обвинуваченими) по даному кримінальному провадженню.

- носити електронний засіб контролю.

Надати можливість працівникам прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, з метою контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_8 , безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Звільнити ОСОБА_8 , негайно з-під варти в залі суду.

Копію даної ухвали направити до ГУ Національної поліції в Кіровоградській області для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4