Справа № 149/775/19
Провадження №11-кп/801/946/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , захисника - адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Уланів Хмільницького району Вінницької області,

українця, громадянина України,

жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки вирішено виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та 5000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн..

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн. .

В частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 процесуальних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. відмовлено.

Частину позовних вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 заподіяну майнову шкоду в сумі 16 150, 76 грн.- залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення експертизи № 781 від 12.12.2019 року в сумі 1001,00 грн. та експертизи № 701 від 24.10.2018 року в сумі 1001,00 грн., в загальній сумі 2002,00 грн.

Скасовано арешт, який накладений ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2018 року на автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 у встановленому чинним законодавством порядку успішно здав теоретичний іспит на знання діючих правил Дорожнього руху України та практичний іспит на перевірку навичок керування транспортним засобом, отримавши посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30.07.2014 року, категорії «В» та вчинив інкриміноване правопорушення за наступних обставин.

05.10.2018 року о 09:20 год. ОСОБА_8 , керуючи відповідно до висновку експерта № 701 від 24.10.2018 року, технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_15 , рухаючись по проїжджій частині проспекту Свободи в напрямку вул. 1-го Травня в м. Хмільник, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти аптеки № 156 по вул. 1-го Травня в м. Хмільник, по якому в той час в бік аптеки здійснювала перехід ОСОБА_16 , в порушення вимог пункту 18.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та який згідно до ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» регулює питання організації руху та його небезпеки, усвідомлюючи факт порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив заходи до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у лікарні.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 781 від 20.12.2018 року, в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 18.1 ПДР України та в ситуації, яка склалася, він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Volkswagen Golf» до смуги руху пішохода. Невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п. 18. 1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_16 відповідно до висновку експерта № 11 від 15.03.2019 року отримала тілесні ушкодження закриту черепно-мозкову травму (гематоми та садна на голові, епідермальна та субдуральна гематоми правої тім`яної-скроневої ділянки головного мозку (декомпресуюча трепанація черепа 05.10.2018 року), яка належить до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння згідно наказу № 6 п. 2.1.3.в.г. правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, та смертю ОСОБА_16 є причино наслідковим зв`язком.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження ОСОБА_13 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, мотивуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував обставини вчинення злочину та його наслідки, а саме ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть потерплої, порушив ПДР на пішохідному переході. Також судом не в повній мірі враховано думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання ОСОБА_8 .

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

В поданій апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 просять змінити вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_8 більш суворе покарання у виді позбавлення волі.

Вимоги мотивують тим, що наслідком вчиненого ОСОБА_8 злочину є смерть рідної їм людини, матері та дружини, яка по вині ОСОБА_8 у молодому віці пішла з життя. Те, що він не втік з місця вчинення злочину, не є сприянням розкриттю злочину. Судом не враховано думку потерпілих при призначенні міри покарання ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 року відносно ОСОБА_8 , пом`якшивши останньому покарання та просить вважати його засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, стягнувши із ОСОБА_8 моральну шкоду за виключенням уже отриманої частини відшкодування моральної шкоди та частини моральної шкоди, яка має бути виплачена страховою компанією.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 та скарги потерпілих; адвоката ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката та заперечували проти апеляційних скарг прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ; думку потерпілих, які підтримали свою апеляційну скаргу та прокурора, заперечили проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 підлягає до задоволення; у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_14 слід відмовити, виходячи з наступного

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст.286 КК України учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції вони не переглядаються.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно пункту 4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора та потерпілих в частині безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його соціальне становище, який на обліку і лікаря психіатра та нарколога не перебуває, те, що він раніше не судимий, позитивну характеристику з місця проживання, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, його щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, тому призначив покарання у виді позбавлення волі мірою, наближеною до мінімальної, передбаченою ч.2 ст. 286 КК України, що є достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого.

Разом з тим, визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні тяжкого злочину, не взявши до уваги думку прокурора та потерпілих, які послідовно наполягали на суворій мірі покарання, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст.50, 65 КК України, без законних підстав застосував до обвинуваченого положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послались в апеляційних скаргах прокурор та потерпілі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Згідно абзацу 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На переконання колегії суддів з урахуванням вищезазначених обставин та особи обвинуваченого, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання є недостатнім, та таким, що не відповідає меті , визначеній ст. 50 КК України.

Постановляючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що всі наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставина, яка пом`якшує покарання, яка була врахована судом при призначенні покарання, у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

В даному вироку, судом першої інстанції не враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, думку потерпілих у судовому засіданні в суді першої інстанції ,які наполягали на призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі. Вказана позиція виказана потерпілими і при апеляційному перегляді.

На думку колегії суддів, обставини вчинення злочину ОСОБА_8 , а саме грубість самого порушення Правил дорожнього руху - наїзд автомобіля під його керуванням у світлий час доби у задовільних дорожніх умовах на пішохода, що знаходився у межах позначеного дорожнім знаком та розміткою пішохідного переходу, тяжкість наслідків, що настали, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке потягло смерть потерпілої, послідовну позицію потерпілих, у сукупності, виключають можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України- звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_8 із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням є необґрунтованим, з огляду на що оскаржуваний вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 задовольнити .

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 року в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.

ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 1(один) рік.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті оскаржуваний вирок- залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом 3(трьох) місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4