Постанова
іменем України

18 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 761/7751/16

провадження № 51-2454 км 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013630, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ахалі Самбулі Гардаманського району(Республіка Грузія), жителя м. Києва,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України
(далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Шевченківський районний суд м. Києва вироком від 05 жовтня 2018 року визнав винуватим і засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього ж Кодексу.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь ОСОБА_8 43 125, 87 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 65 000 грн моральної шкоди;
- на користь держави 3696 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Також ухвалено звернути суму застави в рахунок відшкодування майнових стягнень на користь ОСОБА_8 , а саме в розмірі 43 125, 87 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди, а також 3696 грн на користь держави у рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Київський апеляційний суд вироком від 14 лютого 2019 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від призначеного покарання, ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03 по 09 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку, діючи за попередньою змовою з не встановленою слідством особою, 13 листопада 2015 року приблизно о 16 год. 00 хв. за допомогою не встановленого слідством предмета відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 43 125, 87 грн.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, ставить вимогу про зміну оскарженого вироку апеляційного суду та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, оскільки вважає, що цей суд повною мірою не врахував даних про особу останнього, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які його обтяжують, а також думки потерпілої.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, захисник та засуджений наполягали на необхідності задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі захисника сумніву не піддаються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

У цій справі, як видно з її матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Так, апеляційний суд разом із ступенем тяжкості злочину врахував особливу сукупність обставин цієї справи, зокрема те, що з метою викрадення чужого майна обвинувачені, діючи у співучасті групою осіб, проникли до помешкання потерпілої за допомогою спеціальних засобів, тобто будучи заздалегідь підготовленими до вчинення злочину, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність діяння, а такожурахував те, що на момент апеляційного розгляду цього кримінального провадження ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів в інших провадженнях, які перебувають на розгляді місцевих судів міста Києва.

Крім цього, під час апеляційного розгляду в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що заподіяної їй шкоди на даний час не відшкодовано, при тому, що суму застави було звернуто в рахунок відшкодування лише частини майнових стягнень із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 .
З огляду на зазначені обставини, що не піддавалися сумніву під час апеляційного розгляду та не оспорюються в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 , апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_7 та неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а отже і про відсутність правових підстав для застосування ст. 75 КК.

Водночас не залишилися без оцінки суду й інші дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставина, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та думка потерпілої про необхідність призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Саме з огляду на вказані обставини апеляційний суд призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі санкції ч. 3 ст. 185 КК.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість не вбачається.
На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив апеляційний суд ОСОБА_7 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не містить переконливих доводів на обґрунтування надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, зміни вироку апеляційного суду та наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК, а тому ця скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3