Справа № 206/5051/19
Провадження № 1-в/206/370/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Ігренський ВЦ» №133 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання Державної установи «Ігренський ВЦ» №133 відносно засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, розлученого, до арештував проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в останнє вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 164, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі

про умовно-дострове звільнення,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась з поданням адміністрація Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув 1/2 частину призначеного покарання, характеризується позитивно, за час відбування покарання довів своє виправлення.
Представник ДУ ІВЦ №133 та засуджений ОСОБА_5 підтримали подання, просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.

В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 09.09.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 164 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі. ОСОБА_5 відбув 1/2 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має три заохочення та одне стягнення, яке знято, характеризується позитивно.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд дійшов висновку, що подання адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
До того ж за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не був працевлаштованим, та не надав доказів гарантування працевлаштування в разі дострокового звільнення.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим за ч. 1 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 164 КК України. Так згідно вироку за яким ОСОБА_5 в останнє був засуджений розмір заборгованості по сплаті аліментів становив 11402,94 грн. Однак за час відбування покарання засудженим вказаний розмір заборгованості сплачений не був, а навпаки цей розмір збільшився та станом на 01.09.2019 року становить 90520,36 грн.
Отже з наявних доказів, недостатньо суду щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність трьох заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Керуючись ст. ст. 81 КК України ст. 537-539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання Державної установи «Ігренський ВЦ» №133 відносно засудженого ОСОБА_5 про умовно - дострокове звільнення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1