Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах власників майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Клопотання обґрунтовувала тим, що 04.04.2019 р. власники майна дізналися, що на їх приміщення, які належать їм на праві спільної часткової власності, накладено арешт. Відповідно до відомостей про Державну реєстрацію обтяжень у Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: групи приміщень № 30-А, № 31, № 32 (в. літ. А) загальною площею 129,4 м2, які належать на праві спільної часткової власності в 1/2 частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.09.2017 р. у справі 758/11612/17 задоволено клопотання Подільського УП ГУ НП в м. Києві про накладення арешту (заборони проведення дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності) на об`єкти нерухомого майна в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.07.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на групу приміщень № 30а, № 31, № 32 (в. літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,4 м2, які належать на праві спільної часткової власності в 1/2 частки зазначеним особам.
Представник вважає, що арешт на нерухоме майно, що належать співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , накладено необґрунтовано.
В порушення вимог ст. 642 КПК України під час судового розгляду клопотання про накладення арешту на зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було залучено як третіх осіб, щодо майна яких вирішувалося питання про арешт.
Органом досудового розслідування не надано доказів, якими б підтверджувався факт визнання арештованих приміщень речовим доказом в межах кримінального провадження. За понад два роки, що триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.07.2017 р. не встановлено, що арештоване нерухоме майно є процесуальним доказом наявності події злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, винуватості певних осіб у його вчиненні та що існують, чи існували потреби досудового розслідування у такому ступені втручання у права законних власників майна, як його арешт. Жодній особі не було пред`явлено підозру. Власники нерухомого майна, на яке накладено арешт, жодного разу не викликалися до слідчого для надання будь-яких пояснень по справі.
Відомості до ЄРДР щодо яких-небудь неправомірних дій ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 з приводу незаконного набуття ними права власності на зазначені об`єкти нерухомості не внесені. Підтвердженням того, що нерухомі об`єкти не були здобуті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 злочинним шляхом є правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності зазначених осіб на групу приміщень № 30А, № 31, № 32 (в. літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого 18.04.2014 р. у реєстрі за № 357 є власниками 1/2 частки групи приміщень № 30А, № 31, № 32 (в. літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,4 м2. Право власності за останніми зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 00 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12556194 від 18.04.2014 р. 16:08:35, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є добросовісними набувачами зазначеного вище нерухомого майна. Право власності на зазначені приміщення добросовісних набувачів не оспорюється та не ставиться під сумнів, у зв`язку з чим, захисник ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про скасування арешту майна.
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 просила клопотання задовольнити з підстав зазначених у ньому.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.
Вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з наступним.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.09.2017 р. у справі 758/11612/17 накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме, на групу приміщень № 30а, № 31, № 32 (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві спільної часткової власності в 1/2 частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.07.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким на праві спільної часткової власності належать об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: група приміщень № 30-А, № 31, № 32 (в. літ. А) загальною площею 129,4 м2, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна № 00, не були присутні при розгляді питання про арешт зазначеного майна в межах кримінального провадження № 0000179 від 20.07.2017 р., а відтак, мають право звернутися в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України, з клопотанням про скасування арешту майна.
Відповідно до Договору купівлі-продажу нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого 18.04.2014 р. у реєстрі за № 357 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є власниками 1/2 частки групи приміщень № 30А, № 31, № 32 (в. літ. А) загальною площею 129,4 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, будь-яких даних про визнання недійсними в судовому порядку вищезазначеного договору, суду не надавалось. Право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вказані об`єкти нерухомого майна, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним № 00 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12556194 від 18.04.2014 р. 16:08:35, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 не оспорюється та не ставиться під сумнів. Відомості до ЄРДР щодо яких-небудь неправомірних дій ОСОБА_6 чи ОСОБА_5 з приводу незаконного набуття ними права власності на зазначені об`єкти нерухомості, відсутні.
При цьому, суд звертає увагу на те, що власникам майна, на яке накладено арешт, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 20.07.2017 р., не повідомлялося про підозру та з ним не проводилися інші процесуальні дії.
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 170, 174КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , про скасування арешту майна задовольнити;
Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.09.2017 р. у справі 758/11612/17 на нерухоме майно, а саме: групу приміщень № 30-А, № 31, № 32 (в. літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що належать на праві спільної часткової власності в 1/2 частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1