Справа № 600/357/18
Справа № 1-кс/600/1/2019
УХВАЛА

06 червня 2019 року слідчий суддя Козівського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова скаргу ОСОБА_5 на постанову від 30.06.2014 року про закриття кримінального провадження №0000159 від 23.07.2014 року та про зобов`язання органу досудового розслідування «провести досудове розслідування у повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи та дати оцінку всім зібраним та перевіреним доказам»,-

встановив:

08.05.2018 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Козівського районного суду Тернопільської області із скаргою в порядку ст.ст.303, 304 КПК України, у якій просив: «скасувати постанову від 30 червня 2014 року про закриття кримінального провадження за №0000159 від 23 липня 2014 року передбаченого за ч.1 ст.185 КК України» та «зобов`язати орган досудового розслідування провести досудове розслідування у повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи та дати оцінку всім зібраним та перевіреним доказам».
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали зазначеної скарги передані слідчому судді ОСОБА_1 31.05.2018 року (а.с.33).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Частиною 1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
При цьому, згідно з ч.ч.2-3 цієї статті скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
В межах розгляду цієї скарги ОСОБА_5 було проведено 20 судових засідань, а саме: 17.07.2018 року, 15.08.2018 року, 24.09.2018 року, 25.09.2018 року, 01.10.2018 року, 04.10.2018 року, 11.10.2018 року, 14.11.2018 року, 14.12.2018 року, 18.02.2019 року, 19.02.2019 року, 26.02.2019 року, 12.03.2019 року, 17.04.2019 року, 14.05.2019 року, 21.05.2019 року, 23.05.2019 року, 05.06.2019 року та 06.06.2019 року.
Про кожне із них ОСОБА_5 був повідомлений належним чином (а.с.38, 48, 55, 57, 62, 69, 65, 68, 72, 76, 81, 88, 95, 100, 106, 108, 123, 128, 130, 132, 145, 143, 150, 154).
З них, особа, яка подала скаргу, за весь період її розгляду, був присутній лише на чотирьох судових засіданнях 15.08.2018 року, 14.12.2018 року, 12.03.2019 року та 21.05.2019 року. При цьому, на кожному із них ОСОБА_5 подавалися заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 ..
Крім того, у день судового засідання 21.05.2019 року, ОСОБА_5 у період перебування слідчого судді в нарадчій кімнаті щодо розгляду вчетверте поданої заяви про її відвід покинув зал судового засідання, що унеможливило подальший розгляд його скарги після повернення слідчого судді із нарадчої кімнати та оголошення ухвали.
Із усієї сукупності судових засідань у цій справі, ОСОБА_5 , за допомогою електронного сервісу «Електронна форма звернення громадян» просив «перенести судове засідання» лише тричі: 19.02.2019 року, 26.02.2019 року та 05.06.2019 року «у зв`язку з неможливістю взяти участь у ньому» (19.02.2019 року та 05.06.2019 року) та «у зв`язку неможливістю приймати участь у ньому із-за відсутності директора підприємства…» (26.02.2019 року).
У всі інші судові засідання (24.09.2018 року, 25.09.2018 року, 01.10.2018 року, 04.10.2018 року, 11.10.2018 року, 18.02.2019 року, 17.04.2019 року, 14.05.2019 року, 23.05.2019 року та 06.06.2019 року) ОСОБА_5 не з`являвся, заяв про відкладення з тих чи інших причин не подавав, про причини неявки слідчого суддю не повідомляв.
Крім того, слід вказати, що щодо усіх судових засідань, в яких особа, яка подала скаргу був відсутній, останнім не повідомлялось про причини неявки та поважність таких неявок, а в тих випадках, коли на адресу суду через електронний сервіс «Електронна форма звернення громадян» надходили звернення ОСОБА_5 з проханнями «перенести судове засідання» з тих чи інших причин, поважність таких ним в подальшому не підтвердилася у жодному з таких випадків.
Таким чином, слідчий суддя дійшла до висновку, що у кожному випадку нез`явлення ОСОБА_5 у судове засідання з розгляду його скарги його неявку слід визнати такою, що була без поважних причин і без належного, у встановленому порядку, повідомлення суду про причини такої неявки.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. При цьому, Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).
Таким чином, оскільки за відсутності особи, яка подала скаргу, участь якого є обов`язковою, розгляд скарги по суті неможливий, а ОСОБА_5 з 20 судових засідань був присутній лише в 4 з них, при цьому в кожному з них заявляючи відводи слідчому судді та був відсутній без поважних причин в інших 16 судових засіданнях, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, про що є належні докази, слідчий суддя, враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду скарги, передбачений ч.2 ст. 306 КПК України, дійшов до висновку про необхідність залишення скарги без розгляду.
При цьому, слідчий суддя, керуючись загальними засадами кримінального провадження, зокрема забезпечення права на захист та доступ до правосуддя, роз`яснює ОСОБА_5 його право на можливість повторного звернення до слідчого судді із аналогічною скаргою у випадку усунення обставин, які слугували підставою для залишення скарги без розгляду.
Про обґрунтованість такого висновку слідчого судді свідчить і позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, висловлена в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року (розділ 7, абз.9-12).
Керуючись ст.ст.22, 55, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

скаргу ОСОБА_5 на постанову від 30.06.2014 року про закриття кримінального провадження №0000159 від 23.07.2014 року та про зобов`язання органу досудового розслідування «провести досудове розслідування у повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи та дати оцінку всім зібраним та перевіреним доказам» залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без особи, яка її оскаржує, то строк на апеляційне оскарження такої обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1