19.09.2019 Єдиний унікальний номер 205/340/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003315відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, інваліда III групи, не одруженого, офіційно не працюючого, на утримані має малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимості не має,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 14.10.2017 року, близько 22.30 годин, керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ- Нексія», д/н НОМЕР_1 , здійснював рух зі сторони вулиці Київської по проспекту Івана Мазепи в напрямку пр. С. Нігояна в м. Дніпро, в лівому ряді руху, зі швидкістю близько 55 км/годину (більш точно швидкість руху встановити на даний час не виявилось можливим). В дорозі, в районі перехрестя з вулицею Авіаційною в м. Дніпро, що перебуває в Новокодацькому районі м. Дніпро, ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, що рухався по сусідній смузі, не зменшив швидкість і не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину справа наліво за напрямком його руху по пішохідному переходу. В результаті ДТП ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на волосисту частину голови, саден в виличній області ліворуч з частковим переходом в скроневу область, на спинці носу з частковим переходом на крила та основи носу ліворуч з переходом на шкіру над верхньою губою, закритої травми грудної клітини з переломом 1-го ребра ліворуч та перелому 11-го ребра у задньому відрізку зі зміщенням уламків, з явищами лівостороннього пневмотораксу та забію лівої легені, закритого перелому лівої ліктьової та променевої кісток на межі верхньої та середньої третини зі зміщенням уламків, саден лівої верхньої кінцівки, садна в клубовій ділянці ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виражається в тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 18.1,18.4 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п.1.5- «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п.18.4. «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 14.10.2017 року, близько 22.30 годин, керував технічно справним автомобілем «ДЕУ- Нексія», д/н НОМЕР_1 , рухався зі сторони вулиці Київської по проспекту Івана Мазепи в напрямку пр. С. Нігояна в м. Дніпро, в районі перехрестя з вулицею Авіаційною в м. Дніпро, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився маршрутний автобус, який пішоходи стали обходити перед автомобілем, пішоходи зупинилися перед капотом автомобіля, а потерпіла ОСОБА_7 почала раптово перебігати дорогу, ОСОБА_3 сигналив, почав різко гальмувати і різко повернув ліворуч, щоб уникнути удару, виїхавши на трамвайні колії, але ж допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїжджу частину. Він одразу вийшов з автомобіля, зупинив швидку для надання потерпілій невідкладних медичних заходів. Також пояснив, що він приходив до потерпілої в лікарню, купляв необхідні ліки, надав грошів на операцію руки 2-3 тисячі гривень.
Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого ним злочину підтверджується наступними доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , яка в суді зазначила, що вона 14.10.2017 року, близько 22.30 годин вийшла з маршрутного автобуса, в районі перехрестя з вулицею Авіаційною в м. Дніпро, по пішохідному переходу стала рухатися в сторону трамвайних колій. Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що вона побачила фари автомобіля, тоді, коли пройшла вже половину дороги до трамвайної колії, злякавшись, почала бігти, почула удар по тулубу та втратила свідомість. Крім того, просила її цивільний позов на суму матеріальної шкоди, а саме, витрат на лікування в розмірі 35 000 грн., та моральних збитків в розмірі 80 000 грн., задовольнити. Разом з тим, пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 їй добровільно частково компенсував матеріальні витрати на суму 5000 грн.
Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження № 0003315 від 15.10.2017рокувідповідно до якого 14 жовтня 2017 року близько 22.30 годин в Новокодацькому районі м. Дніпра, в районі перехрестя з вулицею Авіаційна, автомобіль «ДЕУ- Нексія», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .. Внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.10.2017 року, схемою ДТП та фото таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яке відбулося 14 жовтня 2017 року у м. Дніпро по пр. Івана Мазепи, в районі перехрестя з вулицею Авіаційною, під час якої відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_7 ;

- постановою про визнання та доручення до кримінального провадження речових доказів від 15.10.2017 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано автомобіль «ДЕУ- Нексія», д/н НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_3 під розписку;

- висновком судово-медичної експертизи № 3980е від 28.11.2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», згідно з яким тілесні ушкодження отриманні ОСОБА_7 у вигляді: тупої травми тіла: - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на волосисту частину голови, саден в виличній області ліворуч з частковим переходом в скроневу область, на спинці носу з частковим переходом на крила та основи носу ліворуч з переходом на шкіру над верхньою губою, закритої травми грудної клітини з переломом 1-го ребра ліворуч та перелому 11-го ребра у задньому відрізку зі зміщенням уламків, з явищами лівостороннього пневмотораксу та забію лівої легені, закритого перелому лівої ліктьової та променевої кісток на межі верхньої та середньої третини зі зміщенням уламків, саден лівої верхньої кінцівки, садна в клубовій ділянці ліворуч, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.11.2017 року, планом-схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_3 розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 жовтня 2017 року у м. Дніпро по пр. Івана Мазепи, в районі перехрестя з вулицею Авіаційною, за участю автомобіля «ДЕУ- Нексія»та пішохода, зазначив за яких обставин відбулася зазначена пригода, місце перебування пішохода та напрямок руху автомобіля «ДЕУ- Нексія»;

- висновком експерта № 6/10.1/1161 від 24.11.2017 року Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, згідно з яким в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ДЕУ- Нексія» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.18.1 та 18.4 ПДР України, де зазначено:
п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;/
п. 18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія автомобіля «ДЕУ- Нексія» ОСОБА_3 при заданому механізмові події, визначалося виконаннями ним вимог п.п.18.1 та 18.4 ПДР України та для нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ДЕУ- Нексія» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.18.1 та 18.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.
У сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілої та вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , внаслідок якої потерпілій ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а висновок експерта від 24.11.2017 року № 6/10.1/1161, підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.п. 18.1 та 18.4 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

За кваліфікацією злочин, вчинений ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів (ст. 12 КК України).

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його дії, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження,правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,суд визнає його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має на утриманні малолітніх дітей, не одруженого, офіційно не працюючого, за місцем мешкання характеризується задовільно, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема визнання своєї вини в повному обсязі, думку потерпілої, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки реальне позбавлення волі не буде сприяти виправленню обвинуваченого, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення та призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, звільнивши його від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, відповідно до ст. 75 КК України та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, враховує, що обвинувачений не має офіційного місця праці, яке б було пов`язане з використанням транспортного засобу для виконання посадових обов`язків, а також з метою забезпечення міри виховного характеру, приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті.
Крім того, потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригороди. В обґрунтування позову зазначила, що вона за період лікування витратила близько 35 000 грн. на ліки, проведення операцій тощо, які обіцяв добровільно компенсувати обвинувачений ОСОБА_3 . Моральну шкоду обґрунтовує тривалим лікуванням, фізичним болем, душевними стражданнями, яких вона зазнала із спричиненням тілесних ушкоджень, оскільки із фізично здорової жінки вона стала інвалідом та згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.02.2018 року їй встановлено з 31.01.2018 року третю групу інвалідності. Просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 35 000 грн., моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що він надавав гроші потерпілій для проведення операції, а розмір моральної шкоди вважає завищеним.

Суд, дослідивши докази, надані цивільним позивачем на підтвердження позовних вимог, а саме, довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, епікриз та виписку із медичної карти амбулаторного хворого, вислухавши пояснення цивільного позивача та цивільного відповідача, вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 35 000 грн. не підлягають задоволенню, а в частині відшкодування моральної шкоди - підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 35 000 грн. слід залишити без задоволення, оскільки матеріальна шкода не підтверджена жодним належним, допустимим доказом (платіжні документи), тобто за недоведеністю.

Так, відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стосовно цивільного позову ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди на її користь, суд зазначає наступне. При вирішенні цивільного позову потерпілої в зазначеній частині, суд бере до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом прийнято до уваги те, що потерпілій внаслідок вчинення даного злочину спричинено тяжких тілесних ушкоджень з довготривалим розладом здоров`я, внаслідок чого вона змушена була пройти курс лікування.
Проаналізував доводи ОСОБА_7 , суд вважає повністю доказаними наявність у неї на протязі тривалого часу моральних страждань і вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 80 000 грн., ця сума є реальною з врахуванням вимог розумності і справедливості та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову автотехнічну експертизу № 6/10.1/1161 від 24.11.2017 року , витрати на яку складають 790,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк в три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 790,96 (сімсот дев`яносто гривень) 96 копійки витрат на проведення судової автотехнічної експертизи № 6/10.1/1161 від 24.11.2017 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень).

В частині стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 35 000 грн. - відмовити.

Речові докази, яким було визнано автомобіль «ДЕУ- Нексія», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_3 повернути власнику за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1