Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5307/19
н/п 1-кп/490/789/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000148, внесеного 24.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Панкратово, Арбузинського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України із командиром військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 начального гвардійського танкового полку НОМЕР_3 начального гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2016 року № 205 ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом, включено до списків особового складу вказаної військової частини, зараховано на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 29.09.2016 року, тобто з моменту укладання контракту та зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 останній набув статусу військовослужбовця особа, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 24.09.2018 року № 216 ОСОБА_4 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 17.09.2018 року №171-РС на посаду командира гранатомета 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_4 , який прибув із військової частини НОМЕР_5 , з 24.09.2018 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира гранатомета 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 27.09.2018 року о 14 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ), та перебував поза її межами за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

14.06.2019 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та заявив про себе та вчинений ним злочин.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що з 29.09.2016 року приступив до військової служби в ЗСУ за контрактом. В період часу з грудня 2016 року по березень 2017 року, а також з лютого 2017 року по серпень 2018 року ОСОБА_4 перебував в зоні проведення АТО. Разом із тим, обвинувачений пояснив суду, що 27.09.2018 року самовільно залишив військову частину, через сімейні обставин, однак 14.06.2019 року добровільно прибув до військової прокуратури. Просив суд строго його не карати, в скоєному щиро покаявся, зазначив, що має намір продовжити військову службу.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_5 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_5 винуватий у його вчиненні, так як він самовільно залишив військову частину, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, має постійне місце мешкання, характеризується посередньо, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_5 , покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1