ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/616/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження:11-кп/819/388/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

Цією ухвалою задоволено клопотання державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про переведення засудженого ОСОБА_8 до приміщення камерного типу строком на один місяць.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволенні клопотання ДУ «Дар`ївська ВК №10» про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_8 .
Зазначає, що ОСОБА_8 скоїв дисциплінарний проступок, який полягав у самовільному виготовленні та зберіганні схожих на ігрові карти, однак, на думку апелянта, таке порушення не передбачено законом в розумінні положень ст. 107 КВК України.
Додає, що засуджений не є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання, так як не здійснював жодного з діянь, передбачених ст. 133 КВК України.
Вказує, що відповідно до п.1 ст. 134 КВК України стягнення повинно відповідати тяжкості характеру проступку засудженого. На думку адвоката, один місяць перебування в приміщенні камерного типу не є адекватним покаранням за вчинений проступок, так як, виготовлення та зберігання паперових предметів ззовні схожих на гральні карти, для власних потреб, є малозначним порушенням, а притягнення до надмірного покарання в даному випадку вважає невиправданим і неправомірним.
Зазначає, що ст. 107 КВК України визначено дії, які заборонено вчиняти засудженим, в цьому переліку не передбачено заборону виготовляти та зберігати предмети, обіг яких не обмежений чи не заборонений законом України, а тому, на думку захисника, дії засудженого не є дисциплінарним проступком, передбаченим законом і не повинно тягнути дисциплінарного стягнення.
Стверджує, що накладення даного стягнення суперечить п.28.1 Мінімальних стандартних правил поводження з ув`язненими, прийнятими Організацією Об`єднаних Націй.
Зазначає, що застосування міри покарання у вигляді одного місяця переведення до приміщення камерного типу за виготовлення та зберігання предметів, що не вилучені чи/або обмежені в цивільному обороті, не можна вважати таким, яке відбувається «відповідно до закону» в розумінні Європейської конвенції з прав людини.
Вказує, що судом не взято до уваги, що перед накладенням стягнення, засудженому не було надано час для підготовки до захисту, а також не роз`яснено право оскарження накладеного стягнення. Приходить до висновку, що дисциплінарне стягнення винесено без дотримання, передбаченої законом процедури.
Посилається на те, що на даний час ОСОБА_8 не працевлаштований з причин відсутності робочого місця на території установи виконання покарання, однак нетривалий час працював. Додає, що засуджений з представниками адміністрації установи ввічливий, тактовний, на заходи виховного впливу реагує вірно, зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані,за характером врівноважений та не схильний до створення конфліктних ситуацій, у вчиненому злочину розкаюється, підтримує зв`язок з близькими родичами шляхом листування, передач та побачень, а зазначені відомості в цілому, на думку апелянта, вказують на те, ОСОБА_8 підлягає виправленню без застосування стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог адвоката.
Засуджений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення. Заяву про відкладення судового розгляду не подавав.
За повідомленням державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» засуджений ОСОБА_8 19.03.2019 року звільнений за відбуттям строку покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до п. 13-2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Згідно із положеннями ч.1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такий захід стягнення, як переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Із приписів ч.9 ст. 134 КВК України слідує, що стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.
З матеріалів провадження вбачається, що в.о. начальника державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про переведення засудженого ОСОБА_8 до приміщення камерного типу, посилаючись на те, 14.02.2019 року о 20 год. 35 хв. під час проведення обходу відділення соціально психологічної служби № 2, на спальному місці засудженого ОСОБА_8 під подушкою було виявлено та вилучено саморобні гральні карти, тим самим засуджений порушив п.п 1, п.2 та п.п 3 п.3 розділу II Правил внутрішнього трудового розпорядку установи виконання покарання та вимоги ст.ст. 107, 133 КВК України.
Зазначені обставини знайшли своє підтвердження також в рапорті №101 молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_9 (а.п. 5), протоколом вилучення, відповідно до якого у засудженого ОСОБА_8 було виявлено та вилучено саморобні гральні карти в кількості 36 шт. (а.п. 7).
Згідно із положеннями ч.4 ст. 107 КВК України засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії.
Зі змісту ст. 133 КВК України слідує, що злісним порушенням встановленого порядку відбування покарання є в тому числі виготовлення, зберігання заборонених предметів.
Відповідно до розділу II, пункту 3, підпункту 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 року слідує, що засудженим забороняється виготовляти і зберігати речі, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено. Із вказаного переліку вбачається, що до нього відносяться гральні карти.
Таким чином, вилучені у ОСОБА_8 гральні карти у кількості 36 штук, відносяться до предметів, які суворо заборонені до використання та зберігання засудженими в установі виконання покарання та віднесені розцінені законодавцем, саме як злісне порушення встановленого порядку відбування покарання.
Твердження захисника про те, що засуджений не є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання, та в його діях відсутні ознаки протиправної поведінки не ґрунтуються на положеннях вимог закону, яким регламентовано порядок відбування покарання особами, засудженими до позбавлення волі, та спростовуються матеріалами кримінального провадження .
З характеристики, наявної в матеріалах кримінального провадження вбачається, що засуджений відбуває покарання в державній установі «Дар`ївська виправна колонія (№10) з 15.02.2017 року. За період відбування покарання засуджений зарекомендував себе негативно, неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що має 11 стягнень, які не зняті та не погашені, адміністрацією установи не заохочувався. Підтримує зв`язки із засудженими, переважно негативної спрямованості, на заходи виховного впливу реагує, але не завжди своєчасно та правильно.
На промисловій зоні установи не працює через відсутність особистого бажання працювати.
З довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_8 слідує, що останнього тричі застосовувалося стягнення у виді догани, чотири рази у формі суворої догани, за невиконання законних вимог адміністрації засуджений був поміщений на 7 діб до карцеру, а за вилучення мобільного телефону на 14 діб до дисциплінарного ізолятору.
Таким чином, застосування відносно ОСОБА_8 інших заходів впливу є безуспішними, з огляду систематичність вчинення засудженим порушень режиму відбування покарання, з урахуванням того, що останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, бажання дотримуватися правослухняної поведінки не виявив.
Відповідно до ч.4 ст. 134 КВК України особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_8 20.02.2019 року був ознайомлений про те, що 21.02.2019 року о 10.00 год. відбувалося засідання дисциплінарної комісії установи виконання покарання, у зв`язку з розглядом питання про притягнення його до відповідальності за скоєний дисциплінарний проступок (а.п. 19).
Засуджений відмовився ставити підпис щодо ознайомлення про дату час та місце засідання дисциплінарної комісії, про що було складено акт від 20.02.2019 року( а.п. 20).
Враховуючи викладені в матеріалах провадження обставини та дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_8 є злісним порушником встановленого порядку відбування покарання і що раніше застосовані до нього заходи впливу були безуспішними.
Суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для накладення дисциплінарного стягнення, проте не перевірив дотримання строків, протягом якого може бути накладено стягнення.
Відповідно до приписів ч.3 ст. 134 КВК України, стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку,а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Таким чином, законодавець встановив десятиденний строк, протягом якого може бути накладе визначене законом стягнення, у тому числі, поміщення засудженого до приміщення камерного типу, пов`язавши початок обчислення строку моментом виявлення вчиненого особою проступку чи завершенням проведення перевірки за фактом скоєного діяння.
Із матеріалів провадження слідує, що проступок засудженим ОСОБА_8 вчинено 14.02.2019 року, службову перевірку за вказаним фактом було завершено 18.02.2019 року, а рішення суду про накладення стягнення відносно засудженого прийняте лише 01.03.2019 року, тобто після закінчення визначеного законом 10- ти денного строку для накладення дисциплінарного стягнення.
Враховуючи , що на момент розгляду судом клопотання вже закінчився строк, протягом якого на особу може бути накладено стягнення, судове рішення про переведення ОСОБА_8 до приміщення камерного типу не можна визнати законним.
На підставі викладеного, ухвала Білозерського районного суду Херсонської області від 01 березня 2019 року, якою засудженого ОСОБА_8 переведено до приміщення камерного типу строком на один місяць підлягає скасуванню на підставі п 4 ч 1 ст. 409, ч1 ст. 412 КПК України , а клопотання в.о. начальника державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про переведення засудженого до приміщення камерного типу - залишенню без задоволення у зв`язку із закінченням строку накладення дисциплінарного стягнення.
Керуючись ст.ст. 404, 405,п 4 ч 1 ст. 409, ч1 ст. 412 , 419, 376 ч 2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 01 березня 2019 року, про переведення засудженого ОСОБА_8 до приміщення камерного типу строком на один місяць - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання в.о. начальника державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про переведення засудженого ОСОБА_8 до приміщення камерного типу строком на один місця відмовити у зв`язку із закінченням строку накладення дисциплінарного стягнення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2