Справа № 754/9531/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2856/2019 Доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.97.2019 року, яким :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого : 17.12.1997 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України до 1року 3 місяців позбавлення волі, 27.06.2000 року Орджонікідзенським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 141 КК України до 2 років позбавлення волі, 09.02.2003 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 12.09.2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 04.12.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.ч. 2, 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі, 11.09.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, 05.06.2014 року Носовським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ст.. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 12.12.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, 15.03.2018 року Орджонікідзенським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 41.01.2019 року по відбутті строку покарання, засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до 1 року позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання про речові докази по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

07.06.2019 року приблизно о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_9 перебуваючи в торгівельному залі магазину Ашан , що по вул. Г. Хоткевича, 1-б в м. Києві, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав одну упаковку катриджів Джилет , вартістю 440 грн. 83 коп. Після цього ОСОБА_9 із викраденим пройшов повз лінію кас, не розрахувавшись за них, та при виході з магазину був затриманий працівниками охорони. Внаслідок цього, злочин ним не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки його було затримано працівниками служби охорони магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 місяців арешту. Обґрунтовуючи своїх вимоги, зазначає, що судом не вірно застосований кримінальний закон. Крім цього, апелянт зазначає, що суд безпідставно призначив йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, оскільки прокурор просив призначити йому покарання у вигляді 6 місяців арешту. Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом не враховано, що на його утриманні знаходиться хвора матір. Крім цього, обвинувачений зазначає, що судом в резолютивній частині вироку не вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого злочину та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, і такі висновки, на думку колегії суддів, відповідають дійсності і є правильними, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про неправильне застосування судом кримінального закону, є безпідставними.

Зокрема, винуватість ОСОБА_9 за викладених у вироку обставин, не заперечував і обвинувачений при розгляді справи в суді першої інстанції. Розгляд справи судом проведено за правилами ст. 349 КПК України і обвинувачений погодився з усіма обставинами висунутого йому обвинувачення. Відтак, колегія суддів зазначає, що обвинувачений позбавлений права оскаржувати обставини, які ніким не оспорювалися.

Крім того, судом ОСОБА_9 визнано винним за вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

У відповідності до ст. 15 КК України,замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

З матеріалів провадження та вироку суду вбачається, що ОСОБА_9 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме таєно викрав майно з яким пройшов повз каси не розрахувавшись за нього, але не зміг довести свій намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охоронцями магазину. Тобто, дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані як закінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно.

В зв?язку з цим, колегія суддів знаходить безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності кваліфікувати його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 чт. 15, 2 ст.185 КК, за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку.

Доводи обвинуваченого про призначення йому більш мякого покарання колегія суддів вважає такими, що не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому враховано, дані про особу обвинуваченого, стану його здоров?я, відношення до скоєного, обставини, що пом?якшують покарання, те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, через незначний проміжок часу маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий корисливий злочин. Враховуючи ці обставини суд обґрунтовано прийшов до висновку, що необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також для попередження нових злочинів є покарання, пов?язане з позбавленням волі.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що прокурором пропонувалося призначити йому покарання у виді арешту на 6 місяців, а суд необґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів знаходить безпідстаними. У відповідності до ст. 368 КПК України, питання щодо виду та розміру покарання вирішується судом під час ухвалення вироку.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Тобто, рішення щодо покарання приймає лише суді при цьому він не пов?язаний при прийнятті цього рішення з думкою прокурора.

Колегія суддів знаходить, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно не вирішення у вироці питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, не впливають на суть прийнятого судом рішення і не можуть бути визнані підставами для скасування вироку суду. Крім цього, ці недоліки судом було усунуто.

Безпідставними також знаходить колегія суддів і доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано наявність на утриманні обвинуваченого хворої матері, оскільки ці його доводи об`єктивно нічим не підтверджені.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 безпідставною, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Підстав для зміні чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2019 року щодо нього, без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :