Справа № 529/701/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Маничського зернорадгоспу Веселівського району Ростовської області, Російська Федерація, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 297 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 04 червня 2019 року у період часу з 12 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., перебуваючи на кладовищі, розташованому по вул. Незалежності в смт Диканька Полтавської області, яке відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" є місцем поховання, керуючись корисливими спонуканнями, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення предметів з місця поховання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке представляло собою могили з насипом та однією ритуальною спорудою над нею, з корисливих мотивів, ігноруючи загальноприйняті моральні норми суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховань, таємно, за допомогою металевого прута, шляхом часткового демонтажу надгробного пам`ятника, почергово витягнув металеві вироби, які слугували опорами для надгробного пам`ятника, а саме металеву пластину довжиною 2,9 м, шириною 100 мм, вагою 38 кг, вартістю 152,00 грн, пластину довжиною 2,63 м, шириною 100 мм, вагою 31 кг, вартістю 124,00 грн., пластину довжиною 2,5 м, шириною 160 мм, вагою 51 кг, вартістю 204,00 грн., вчинивши таким чином наругу над вказаними могилами. Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 залишив місце злочину з вказаним майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 480 грн. 00 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 червня 2019 року у період часу з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на кладовищі, розташованому по вул. Незалежності в смт Диканька Полтавської області, яке відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" є місцем поховання, керуючись корисливими спонуканнями, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення предметів з місця поховання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке представляло собою могили з насипом та ритуальними спорудами над ними, з корисливих мотивів, ігноруючи загальноприйняті моральні норми суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховань, таємно, повторно, за допомогою металевого прута, шляхом часткового демонтажу надгробного пам`ятника, почергово витягнув металеві вироби, які слугували опорами для надгробного пам`ятника, а саме металеву трубу довжиною 1,70 м, діаметром 60 мм, металевий швелер довжиною 1,91 м, шириною 70 мм, металеву конструкцію із кутників довжиною 1,10 м, шириною 65 мм, металеву конструкцію із швелерів та кутника довжиною 1,40 м, шириною 70 мм, довжина кутника 0,6 м, ширина 65 мм, загальною вагою 60 кг, вчинивши таким чином наругу над вказаними могилами. Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 залишив місце злочину з вказаним майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 250 грн. 00 коп.

При розгляді справи в суді обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 297 ч. 3 КК України, визнав повністю. При цьому вказав, що дійсно 04 червня 2019 року він, перебуваючи на кладовищі, розташованому по АДРЕСА_2 , за допомогою металевого прута частково демонтував надгробний пам`ятник на могилах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме витягнув металеві пластини, які слугували опорами для надгробного пам`ятника. На наступний день, 05 червня 2019 року він продав вказані металеві пластини чоловікові на ім`я ОСОБА_13 . Отримані кошти він витратив на алкоголь та інші потреби. Цього ж дня, 05 червня 2019 року він знову прийшов на кладовище, розташоване по АДРЕСА_2 , та за допомогою металевого прута частково демонтував один із надгробних пам`ятників на могилах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а саме витягнув металеву трубу, металевий швелер та металеві конструкції із швелерів і кутника, які слугували опорами для надгробного пам`ятника. Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що вказані металеві речі на наступний день він знову продав чоловікові на ім`я ОСОБА_13 , а кошти витратив на власні потреби. При цьому в суді обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував того факту, що саме ним під час заволодіння вказаними металевими виробами надгоробних памятників Кухарів ним був частково пошкоджений памятник встановлений на могилі ОСОБА_14 , а тому він повинен відшкодувати спричинену майнову шкоду потерпілому. Зазначив, що щиро кається у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_5 дійсно вчинив наругу над могилами його батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пошкодивши надгробний пам`ятник шляхом виривання металевих конструкцій, які слугували опорою для пам`ятника. Потерпілий також вказав, що внаслідок таких протиправних дій обвинуваченого йому довелося витрачати кошти на новий спільний пам`ятник та його установку, а також через розрушення могил батьків він переніс сильні моральні страждання, адже довго не міг заспокоїтися, у нього підвищився тиск та декілька днів перебував у хворобливому стані. Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 26 965,00 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 800,00 грн.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, а надала суду письмову заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі та вказала, що підтримує надані в ході досудового розслідування свої показання, матеріальних претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на призначенні йому суворого покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст. 297 ч. 3 КК України визнав повністю, заперечував проти задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , обставини кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_5 за фактом наруги над могилами та незаконним заволодінням предметами, що знаходилися на могилах, вчиненими з корисливих мотивів та наруги над могилами і незаконним заволодінням предметами, що знаходилися на могилах, вчиненими повторно та з корисливих мотивів, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, то після роз`яснення обвинуваченому та іншим учасникам кримінального провадження положень та наслідків ст. 349 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження був обмежений допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 та дослідженням письмової заяви потерпілої ОСОБА_10 , матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , матеріалів цивільного позову і досудової доповіді представника уповноваженого органу з питань пробації, з визнанням недоцільності дослідження інших доказів, що стосуються обвинувачення.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 297 ч. 3 КК України, як наруга над могилами та незаконне заволодіння предметами, що знаходилися на могилах, вчинені з корисливих мотивів та наруга над могилами і незаконне заволодіння предметами, що знаходилися на могилах, вчинені повторно з корисливих мотивів, є вірною, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 04 червня 2019 року у період часу з 12 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., перебуваючи на кладовищі, розташованому по вул. Незалежності в смт Диканька Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення предметів з місця поховання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з корисливих мотивів, ігноруючи загальноприйняті моральні норми суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховань, таємно, за допомогою металевого прута, шляхом часткового демонтажу надгробного пам`ятника, почергово витягнув металеві вироби, які слугували опорами для надгробного пам`ятника, а саме металеву пластину довжиною 2,9 м, шириною 100 мм, вагою 38 кг, вартістю 152,00 грн, пластину довжиною 2,63 м, шириною 100 мм, вагою 31 кг, вартістю 124,00 грн., пластину довжиною 2,5 м, шириною 160 мм, вагою 51 кг, вартістю 204,00 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, вчинивши таким чином наругу над вказаними могилами та завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 480 грн. 00 коп. Продовжуючи свої злочинні дії, 05 червня 2019 року у період часу з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на кладовищі, розташованому по вул. Незалежності в смт Диканька Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення предметів з місця поховання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з корисливих мотивів, ігноруючи загальноприйняті моральні норми суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховань, таємно, повторно, за допомогою металевого прута, шляхом часткового демонтажу надгробного пам`ятника, почергово витягнув металеві вироби, які слугували опорами для надгробного пам`ятника, а саме металеву трубу довжиною 1,70 м, діаметром 60 мм, металевий швелер довжиною 1,91 м, шириною 70 мм, металеву конструкцію із кутників довжиною 1,10 м, шириною 65 мм, металеву конструкцію із швелерів та кутника довжиною 1,40 м, шириною 70 мм, довжина кутника 0,6 м, ширина 65 мм, загальною вагою 60 кг, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, вчинивши таким чином наругу над вказаними могилами та завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 250 грн. 00 коп.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого, те, що він позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності та стан здоров`я обвинуваченого.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, те що обвинувачений ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, його позитивну характеристику, висновки, викладені у досудовій доповіді органу з питань пробації, згідно з якими виправлення обвинуваченого можливе без обмеження чи позбавлення його волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а досягне мети при призначенні йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , який останній подав до суду на початку розгляду справи, суд дійшов наступного висновку.

У своєму відзиві на вказаний позов обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що відшкодування завданої реальної майнової шкоди має ґрунтуватися на реальних втратах потерпілого та витратах, які він має понести для відновлення майна до попереднього стану. Заявлені цивільним позивачем ОСОБА_7 вимоги та докази на їх обґрунтування свідчать, що ОСОБА_7 не відновив пошкоджене майно, а здійснив заміну повністю двох відокремлених пам`ятників, один з яких не було пошкоджено. При цьому, вказану заміну було здійснено на значно дорожчий спільний пам`ятник, що в декілька разів перевищує ціну тих пам`ятників, які були встановлені до заміни. До відзиву на позов цивільний відповідач ОСОБА_5 додав накладну б/н, видану 17 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_15 , згідно з якою вартість пам`ятника з гранітної крихти та вартість послуг з його встановлення становить в загальній сумі 2 760,00 грн.

У відзиві на позов обвинувачений ОСОБА_5 також вказує, що потерпілим ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння останньому моральної шкоди та заявленого ним розміру цієї шкоди саме у розмірі 10 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, цивільний відповідач ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні цивільного позову у повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив цивільний позивач потерпілий ОСОБА_7 вказує, що органом досудового слідства було встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 були неправомірними, між ними та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок. ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого (пошкодженого) майна на момент розгляду справи. Додана ним накладна чітко вказує розмір понесених ним витрат на встановлення одного пам`ятника, а надана обвинуваченим ОСОБА_5 накладна від 17 серпня 2019 року, видана ФОП ОСОБА_15 не має ніякого відношення до понесених ним, ОСОБА_7 дійсних витрат на встановлення надгробного пам`ятника на могилі його батьків. ОСОБА_7 також вказав у відповіді на відзив, що у поданому цивільному позові він вже вказував, які саме моральні страждання йому було заподіяно неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 . Цивільний позивач ОСОБА_7 просив задовольнити його позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, а також додав до відповіді на відзив копію квитанції № 203 від 29 серпня 2019 року про оплату ним послуг адвоката ОСОБА_16 щодо складення проекту відповіді на заперечення у розмірі 200,00 грн.

Під час судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_7 як цивільний позивач змінив розмір своїх позовних вимог та вважав, що обвинуваченим ОСОБА_5 йому повинно бути відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 10 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн..

Змінені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_5 визнав частково, а саме вважав, що матеріальна шкода повинна бути відшкодована в межах вартості встановлення нового аналогічного пошкодженого ним пам`ятника, виконаного з гранітної крихти, що підтверджується накладною, виданою 17 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_15 . Така шкода, на думку обвинуваченого, складає 3000,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди обвинувачений вважав, що вартість її повинна становити близько 5000,00 грн. Також, потерпілому ним повинно бути відшкодовано і витрати понесені на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали цивільного позову, матеріали кримінального провадження, вислухавши доводи цивільного позивача ОСОБА_7 щодо наявності підстав для задоволення його змінених позовних вимог, цивільного відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 , оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 05 червня 2019 року витягнув металеві вироби, які слугували опорами для одного з надгробних пам`ятників на могилах батьків потерпілого ОСОБА_7 . Згідно з матеріалами кримінального провадження вказаними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальних збитків на загальну суму 250,00 грн.

З наявних у матеріалах цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 фотознімків та накладної № 120, виданої 17 липня 2019 року приватним підприємцем ОСОБА_17 вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 встановив один новий спільний пам`ятник на могили своїх батьків загальною вартістю 26 965,00 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на досудовому слідстві було встановлено загальну вартість лише витягнутих обвинуваченим ОСОБА_5 металевих конструкцій, які слугували опорами для одного з надгробних пам`ятників на могилах батьків потерпілого ОСОБА_7 . При цьому,загальна вартість самого пошкодженого пам`ятника не встановлювалася.

Потерпілий ОСОБА_7 як цивільний позивач також не надав суду жодних доказів, які б підтверджували реальну вартість втраченого майна, тобто пошкодженого пам`ятника, або вартість робіт, необхідних для відновлення вказаного пошкодженого пам`ятника.

Як вбачається з матеріалів цивільного позову та не заперечувалося потерпілим в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_7 не відновлював пошкоджений пам`ятник, не надав слідству при розслідуванні кримінального провадження відомостей про реальну вартість пошкодженого пам`ятника та не заявляв на досудовому слідстві відповідного клопотання щодо її встановлення.

Натомість, потерпілий ОСОБА_7 встановив новий спільний пам`ятник на могилі своїх батьків, вартість якого відповідно станом на 17 липня 2019 року, тобто на час виготовлення та встановлення цього пам`ятника згідно із наданою ОСОБА_7 накладною, значно більша за реальну вартість пошкодженого пам`ятника.

Враховуючи, що відповідно до чинного законодавства розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а потерпілим ОСОБА_7 , в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не було надано суду жодних доказів, які підтверджували саме реальну вартість пошкодженого пам`ятника, враховуючи те, що станом на час розгляду вказаного цивільного позову суд самостійно також не може встановити реальну вартість пошкодженого майна або вартість послуг щодо його відновлення, так як пошкоджений пам`ятник вже демонтовано, з метою запобігання необґрунтованому стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 як цивільного відповідача вартості нового пам`ятника, яка, виходячи з логічного аналізу обставин справи, звісно являється значно більшою за реальну вартість пошкодженого пам`ятника, який був встановлений значно раніше у часі і відповідно за меншу ціну, суд дійшов висновку, що змінені позовні вимоги ОСОБА_7 у частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. слід задоволити частково та вважає за необхідне стягти з обвинуваченого ОСОБА_5 як цивільного відповідача на користь потерпілого ОСОБА_7 як цивільного позивача матеріальну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, враховуючи те, що хоч потерпілим ОСОБА_7 як цивільним позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не було надано суду належних доказів спричинення йому як матеріальної, так і моральної шкоди в заявлених ним розмірах, але виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи часткове визнання позовних вимог потерпілого обвинуваченим ОСОБА_5 як цивільним відповідачем, який своїми протиправними діями спричинив матеріальні та моральні збитки потерпілому по справі, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та вважає, що потерпілому ОСОБА_7 як цивільному позивачу обвинувачений ОСОБА_5 як цивільний відповідач по справі повинен відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 3000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. та понесені потерпілим ОСОБА_7 як цивільним позивачем витрати на правову допомогу при поданні ним до суду цивільного позову, у розмірі 1 000,00 грн.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ч. 1, 1177 ч. 1, 1192 ЦК України, ст. 81 ч. 1 ЦПК України, ст. ст. 31, 100, 128 ч.ч. 1, 5, 129 ч. 1, 349, 369-371, 373-374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 297 ч. 3 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 в період іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання чи роботи та періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 000 /три тисячі/ грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 /п`ять тисяч/ грн. 00 коп та в рахунок відшкодування понесених судових витрат по справі у розмірі 1 000 /одна тисяча/ грн. 00 коп., а всього 9 000 /дев`ять тисяч/ грн. 00 коп.

Речові докази у вигляді металевої пластини довжиною 2,9 м та шириною 100 мм, металевої пластини довжиною 2,63 м та шириною 100 мм, металевої пластини довжиною 2,5 м та шириною 160 мм, які знаходяться на зберіганні у чоловіка потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_18 , залишити потерпілій ОСОБА_10 як її власність.

Речові докази у вигляді металевої труби товстостінної довжиною 1,70 м, діаметром 60 мм, металевого швелера із накладною "хвилястою" металевою пластиною довжиною 1,91 м, шириною 70 мм, металевої конструкції із двох металевих кутників довжиною 1,10 м, шириною 65 мм, металевої конструкції із швелерів та кутника довжиною 1,40 м, шириною 70 мм, довжина кутника 0,6 м, ширина 65 мм, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , залишити цьому потерпілому як його власність.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження.

Вирок суду, за виключенням тих обставин, що не були досліджені в судовому засіданні, може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд.

Головуючий: