Справа № 734/327/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/406/19
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 10 січня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та на підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз та досліджень в сумі 2 288 грн. 00 коп. на користь держави.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає в тому, що місцевим судом при винесенні оскаржуваного рішення та при покладенні обов`язків на обвинуваченого, передбачених ст. 76 КК України, не було взято до уваги Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492 VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності з 08 жовтня 2016 року, яким і було внесено зміни до ст. 76 КК України та викладено в новій редакції, в зв`язку з чим було застосовано закон, який не підлягає застосуванню, та не вказано обов`язки, які покладаються на нього в зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, зокрема: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 в порушення Постанови ВРУ №2471від 17 червня 1992 року « Про право власності на окремі види майна», яка забороняє громадянам мати у власності боєприпаси без передбаченого законом дозволу, Положення про дозвільну систему, затвердженого КМУ №576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухонебезпечних матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, у невстановленій у ході досудового розслідування час та місці, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав та носив при собі самозарядний пістолет до вилучення його 10 січня 2019 року працівником поліції.

10 січня 2019 року на узбіччі автодороги Козелець-Остер, неподалік смт. Козелець в ході обшуку автомобіля « KIA RIO 1.5» р.н. НОМЕР_1 у ОСОБА_7 виявлено та вилучено самозарядний пістолет, виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального (шумового) пістолету «EKOL Major», калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_2 промислового виробництва (Туреччина), який відноситься до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї та придатний для проведення неодноразових пострілів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який висловився на підтримку поданої ним апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого який не заперечував проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікація дій обвинуваченого ч.1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються.

Також в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 , підстави його звільнення від відбування покарання згідно з вимогами ст. 75 КК України та визначена вироком суду тривалість іспитового строку.

Доводи прокурора щодо незаконності та необґрунтованості вироку суду відносно ОСОБА_7 зводяться до того, що суд першої інстанції не поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, які є обов`язковими, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Колегія суддів вказані доводи апеляційної скарги вважає слушними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 7 вересня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, тобто, вказані обов`язки є обов`язковими для особи протягом іспитового строку.

Частиною 2 ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) передбачено, що на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_7 обов`язки, частково передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до зазначеного органу, без посилання на повідомлення про зміну місця роботи чи навчання.

Таким чином, зменшення судом першої інстанції обсягу обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року), та призначення не повного переліку обов`язків з передбачених у ч.1 ст.76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення в цій частині.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.

Колегія суддів вважає, що прокурор в апеляційній скарзі навів переконливі підстави про необхідність застосування до обвинуваченого вимог п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) , у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду - відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України скасуванню в частині визначення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку в цій частині.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України - скасувати в частині покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року) , та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України (в редакції від 7 вересня 2016 року), а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3