УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 30 вересня 2019 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України.

Скаргу адвокат ОСОБА_2 мотивує наступним.

Так, 20.09.2019 слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426.

Станом на день звернення до суду зі скаргою підозрюваний ОСОБА_3 знаходиться в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві (надалі - ІТТ/ ІТТ ГУ МВС України в м. Києві), за адресою: м. Київ, Косогірний провулок, 7, що територіально відноситься до Шевченківського районного суду м.Києва.

Сторона захисту вважає, що тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є незаконним, порушує право повагу до людської гідності та презумпцію невинуватості, з огляду на наступне.

ІТТ ГУ МВС України в м. Києві є ізолятором тимчасового тримання, а тому тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 , у межах зазначеної спеціальної установи можливе лише за умови проведення слідчих дій у порядку передбаченому КПК України.

Однак, ніякі слідчі дії відносно підозрюваного ОСОБА_3 та/або за його участю в кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001426 стороною обвинувачення не проводяться.

Таким чином, подальше утримування (наразі більше семи діб) підозрюваного ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є незаконним. Оскільки, законом не передбачено тримання підозрюваних щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ізоляторах тимчасового тримання, яким є ІТТ ГУ МВС України в м. Києві.

Зазначене свідчить про незаконні, свавільні дії уповноважених осіб Генеральної прокуратури України та Головного слідчого управління Національної поліції України по відношенню до підозрюваного ОСОБА_3 та невиконання ухвали слідчого судді про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, заявник вважає, що тримання під вартою ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві, застосування щодо нього спеціальних засобів (наручників) є тиском на підозрюваного, який направлений на примушування останнього надати покази проти самого себе та визнати вину у кримінальних правопорушеннях, які йому інкриміновані - порушення презумпції невинуватості - ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.10 ч. 1. ст. 7, ст. 17 КПК України.

Утримування підозрюваного ОСОБА_3 під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є порушенням права останнього на свободу, оскільки позбавлення свободи може бути здійснено виключно у порядку, який визначений законом - ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.5 ч. 1. ст. 7, ст. 12 КПК України.

Враховуючи наведене, адвокат ОСОБА_2 просить зобов`язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України та Головного слідчого управління Національної поліції України негайно перевести підозрюваного ОСОБА_3 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 свою скаргу підтримав з підстав у ній наведених та просив задовольнити. Зазначив про те, що ОСОБА_3 уже 13 діб незаконно утримується в Ізоляторі тимчасового тримання і його, як адвоката, не допускають до ОСОБА_3 без дозволу слідчого. Підстави для тримання ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання відсутні, слідчі дії за участю ОСОБА_3 не проводять. Наведене суперечить вимогам КПК України, Конституції України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення скарги з наступних підстав. Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001426 від 05.10.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2, 3, 4 ст.189, ч.2 ст.28 ч.2 ст.122, ч.3, 4 ст.190, ч.2,4 ст.296 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.2 ст.122, ч.4 ст.28 ч.4 ст.189, ч.4 ст.28 ч.1 ст.255 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 20.09.2019 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, 20.09.2019 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 винесено постанову про застосування заходів безпеки відносно підозрюваного ОСОБА_3 та утримання останнього в Ізоляторі тимчасового тримання ГУНП у м.Києві до 14.11.2019. Також, зазначив про те, що особисто до нього клопотань від захисника про зустріч з підозрюваним ОСОБА_3 не надходило. Про такі клопотання до слідчого йому не відомо, а тому такі доводи захисника не відповідають дійсності.

Після виступу прокурора захисник ОСОБА_2 додав, що така постанова слідчого про застосування заходів безпеки до ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи. При цьому, слідчий ОСОБА_7 , яким винесено постанову не є уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні. При цьому, строк застосування заходів безпеки до 14.11.2019 року є необґрунтованим з огляду також на те, що запобіжний захід до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою застосовано лише до 14.10.2019.

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, заслухавши думку адвоката ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому, у статті 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція дублюється і у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Як встановлено в ході розгляду скарги, 20.09.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426 застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, наведене дає підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі вмотивованого рішення суду про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто не є особою, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили чи не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як встановлено в ході судового розгляду, 20.09.2019 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 винесено постанову про застосування відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходів безпеки та ухвалено утримувати його в Ізоляторі тимчасового тримання ГУНП у м.Києві до 14.11.2019.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі Закону) забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Згідно ч.2 ст.3 цього Закону рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону, безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується заходами, зазначеними у статтях 8, 11, 15, 16 цього Закону, за винятками, що випливають з вимог режиму їх тримання. Додатково до них можуть застосовуватися також такі заходи: а) переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання; б) окреме тримання.

Отже, в ході судового розгляду органом досудового розслідування обґрунтовано необхідність утримання ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві у зв?язку із застосуванням відносно нього заходів безпеки постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 від 20.09.2019.

Крім того, слідчий суддя наголошує на тому, що в даному випадку не перевіряє наявність приводів та підстав для застосування заходів безпеки до підозрюваного ОСОБА_3 оскільки таке питання має вирішуватись слідчим суддею в окремому порядку, а саме при розгляді скарги за ст.303 КПК України.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає правових підстав для задоволення скарги адвоката ОСОБА_2 про забезпечення дотримання прав підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 26, 206, 369-372, 582 КПК України, ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 1, 3, 19, 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України залишити без задоволення.

Роз?яснити підозрюваному ОСОБА_3 право на оскарження постанови слідчого про застосування заходів безпеки на підставі п.6 ч.1 ст. 303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 04 жовтня 2019 року о 15 годині 40 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1