Провадження №11-п/4911/70/19
23 серпня 2019 року адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність службових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягала у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року вищезазначену скаргу передано на розгляд Вищому антикорупційному суду.
Подання обґрунтоване тим, що пп.3 п. 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України встановлено, що з дня початку роботи Вищого антикорупційного суду клопотання у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених цим Кодексом до підсудності Вищого антикорупційного суду, які надійшли до слідчих суддів і не розглянуті до дня початку роботи Вищого антикорупційного суду, передаються до Вищого антикорупційного суду для розгляду в установленому порядку слідчими суддями цього суду. Тобто, вказана норма права не передбачає передачу на розгляд слідчим суддям Вищого антикорупційного суду скарг, які надійшли до слідчих суддів місцевих загальних судів і не розглянуті до дня початку роботи Вищого антикорупційного суду. Тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження підлягає передачі на розгляд іншого суду, оскільки до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку з приводу вказаного рішення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду. Інші суди, визначені цим Кодексом, не можуть розглядати кримінальні провадження щодо злочинів, які віднесені до підсудності Вищого антикорупційного суду (крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої статті 34 цього Кодексу).
Статтею 34 КПК України визначено компетенцію судів, підстави та порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого.
Підстави для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначені ч. 1 ст. 34 КПК України. У зазначеній нормі використовується, зокрема, така термінологія: «кримінальне провадження передається», «до початку судового розгляду», «для судового розгляду», «обвинувачений», «судове провадження».
Згідно з ч. 6 ст. 34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першої цієї статті.
Системний аналіз зазначених правових норм, а також визначень термінів «кримінальне провадження» (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України) та «судове провадження» (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України) дає підстави вважати, що кримінальне провадження у розумінні ст. 34 КПК України є тотожним поняттю «судове провадження».
У зв`язку з цим направлення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 34 КПК України, кримінального провадження з одного суду до іншого суду можливе лише після направлення обвинувального акту (іншого документу, яким завершується досудове розслідування) до суду першої інстанції в порядку, передбаченому КПК України, для розгляду його по суті за правилами глав 27 та 28 КПК України, що підтверджується позицією, викладеною в ухвалі Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 571/196/18-к (провадження № 51-4493впс18).
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, передбачений статтею 34 КПК, до провадження за скаргою адвоката на бездіяльність службових осіб, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, не застосовується.
Зазначений висновок також узгоджується з тим, що відповідно до КПК України на стадії досудового розслідування вирішення питання про порушення правил підсудності при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора окремо визначено статтею 304 КПК України.
Вирішення питання про розгляд скарг під час досудового розслідування по суті або залишення їх без розгляду, повернення, тощо, відноситься до виключної компетенції слідчого судді того суду першої інстанції, до якого вони надійшли.
Слідчий суддя за положеннями КПК України наділений повноваженнями надати оцінку відповідним обставинам при вирішенні ним питання щодо можливості призначення до розгляду скарги та вчиняти необхідні процесуальні дії, в тому числі, за нормами ст.304 КПК України.
Відтак, якщо скарги на стадії досудового розслідування надійшли до Вищого антикорупційного суду у кримінальних провадженнях стосовно злочинів, які не підсудні Вищому антикорупційному суду, слідчий суддя зобов`язаний самостійно прийняти рішення у межах своєї компетенції щодо можливості її розгляду, встановлення підстав для повернення, відмови у відкритті провадження тощо.
Встановлення факту непідсудності скарги слідчому судді Вищого антикорупційного суду є підставою для прийняття ним процесуального рішення за ч.2 ст.304 КПК України, проте не для направлення подання до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, яка за положеннями абз.2 ч.3 ст.34 КПК України не уповноважена вирішувати питання щодо як підсудності, так і направлення матеріалів кримінального провадження до іншого суду на стадії досудового розслідування.
Слід відзначити, що надходження до слідчого судді Вищого антикорупційного суду клопотання учасників кримінального провадження, яке не підсудне цьому суду, є підставою для відмови у його задоволенні. Особа, якій відмовлено у задоволенні клопотання має право звернутися з ним до слідчого судді визначеного законом суду (за місцем знаходження органу досудового розслідування, тощо).
Однак недопустимим є передача апеляційними судами клопотань, скарг під час досудового розслідування для розгляду від слідчого судді одного суду до іншого.
Такі дії містять ознаки втручання в компетенцію слідчого судді, адже звернення про направлення кримінального провадження за клопотанням, скаргою на досудовому слідстві з одного суду до іншого можуть ініціювати перед апеляційним судом не тільки слідчі судді, а й учасники такого провадження всупереч правової позиції слідчого судді. Їх розгляд і вирішення по суті апеляційним судом може підірвати системність правового регулювання досудового розслідування злочинів, розбалансувати систему судового контролю за органами досудового розслідування.
Ті обставини, що клопотання, скарги надходять до слідчих суддів Вищого антикорупційного суду з інших судів на підставі перехідних положень КПК України, не впливають на порядок їх розгляду, зазначений вище. Учасники кримінального провадження мають право оскарження судових рішень тих судів (слідчих суддів), які всупереч закону направили їх клопотання, скарги на розгляд слідчих суддів Вищого антикорупційного суду.
Не погоджуюся і з тим, що КПК України не врегульовано питання передачі клопотань, скарг під час досудового розслідування кримінальних проваджень від слідчих суддів одного суду до іншого. Це питання чітко врегульовано. Така передача є недопустимою, в тому числі, судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_4