Ухвала
Іменем України
03 червня 2019 р.

м. Київ
Справа № 154/3284/18
Провадження № 51-2381 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 на вирок Володимира-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000745,
встановив:

За вироком Володимира-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку
м. Володимира-Волинського Волинської області, громадянку України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму,останній раз вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винною та засуджено за те, що вона будучи раніше неодноразово судимою, останній раз вироком Володимира-Волинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2018 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на шлях виправлення не встала та вчинила новий корисливий злочин.

Так, 16 жовтня 2018 року приблизно 16.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись у педіатричному відділенні Володимир-Волинського ТМО, що по вул .Павлова, 20 у м. Володимирі-Волинському, керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, з кімнати для медичного персоналу (сестринська кімната), повторно таємно викрала з жіночої сумки ОСОБА_6 гаманець вартістю 600 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1400 грн., пластикові картки «Приватбанк» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 та «ОТП банк» № НОМЕР_3 , які матеріальної цінності не становлять, внаслідок чого завдала потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2000 грн.
Крім того, на початку жовтня 2018 року у м. Володимирі-Волинському, ОСОБА_5 (точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), перебуваючи в буд. АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, повторно таємно викрала із вказаного будинку мобільний телефон марки «Sony Xperia С6903» вартістю 1000 грн. та портативну музичну колонку вартістю 200 грн. належні ОСОБА_7 , внаслідок чого завдала потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1200 грн.
У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання ОСОБА_5 та призначити більш м`яке покарання. В обґрунтування зазначених вимог посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості. Вказує на те, що судами не в повній мірі враховано обставини вчинення злочину, особу засудженої, а також обставини, що пом`якшують покарання. Зазначає про те, що судами не було враховано того, що ОСОБА_8 добровільно відшкодувала завдані збитки потерпілим.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, усі обставини справи, дані про особу винної, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, має не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, а нові злочини вчинила відразу ж після ухвалення попереднього обвинувального вироку від 10 жовтня 2018 року.
Також, враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 71 КК України визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Таке покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, доводи касаційної скарги близькі за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі засудженої та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції за результатами якої визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Наведені захисником у касаційній скарзі аргументи того, що ОСОБА_5 добровільно відшкодувала завдані збитки, не є достатньою підставою для зміни судових рішень та пом`якшення їй покарання, виходячи з даних про особу засудженої та тяжкості вчиненого нею злочину.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Володимира-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3