Номер провадження: 11-сс/813/1220/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у за критому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 04.07.2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у кримінальному провадженні №0001486, внесеному до ЄРДР 24.04.2017 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 04.07.2019 року, було продовжено дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у кримінальному провадженні №0001486, внесеному до ЄРДР 24.04.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 04.07.2019 року, було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в кримінальному провадженні № 0001486 від 24.04.2017 року та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, в період часу з 21 години по 10 годину наступної доби, строком до 07.08.2019 року, в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, та посилається на такі обставини:

1. слідчим суддею не перевірена обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 , підозри, оскільки матеріалами досудового розслідування не підтверджена його причетність до вчиненого кримінального правопорушення, а слідчим суддею зроблений висновок щодо наявності обставин, які свідчать про можливість продовження запобіжного заходу на підставі неналежних та недопустимих доказів;

2. слідчий суддя при постановленні ухвали істотно порушив вимог КПК України, оскільки не врахував особу підозрюваного, його сімейний стан, соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації, адже раніше підозрюваний до кримінальної відповідальності не притягувався;

3. слідчим та прокурором не доведені заявлені ризики, оскільки являються їх припущеннями, а слідчим суддею не досліджена наявність або відсутність таких ризиків та не обґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на вказані доводи, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити. Захисник вказує на те, що у висновку судово-медичної експертизи відсутній висновок про існування причинного зв`язку між діями підозрюваного та смертю пацієнта. За твердженням захисника висновок судово-медичної експертизи ґрунтується на припущеннях, а в клопотанні слідчого не сформульовано у чому саме полягала недбалість підозрюваного. Захисник посилається на те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть бути підставами для продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та зазначив, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, на цій стадії досудового розслідування повністю підтверджується матеріалами досудового розслідування, а також зазначив, що існують ризики, запобігти яким можливо шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За таких обставин прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Потерпілі та їх представники заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що підозра обґрунтована, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, доведені.

Мотиви апеляційного суду.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи, якими обґрунтовується апеляційна скарга, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в цілому дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, але не в повній мірі врахував всі обставини справи.

З клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, за кваліфікуючими ознаками: неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, за таких обставин.

ОСОБА_7 здійснюючи чергування з 16 год. 01 серпня 2017 року по 08 год. 02 серпня 2017 року у якості лікаря анестезіолога відділення Анестезіології та інтенсивної терапії Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «МЕДІКАП», до якого приступив після завершення 01 серпня 2019 року о 16 год. 12 хв. восьмигодинного чергування у відділенні інтенсивної терапії КУ «Міська клінічна лікарня № 11», маючи кваліфікаційну категорію лікаря вищої категорії, тобто будучи відповідно до ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 медичним працівником зі спеціальною освітою, достовірно розуміючи, що згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 вказаного Закону він зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки при лікуванні пацієнта ОСОБА_14 , у період часу з 16 год. 00 хв. 01 серпня 2017 року по 01 год. 40 хв. 02 серпня 2017 року у медичному центрі, за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 2.

Зокрема, не зважаючи на те, що в ході огляду, ОСОБА_7 , перебуваючи на чергуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії охарактеризував стан пацієнта ОСОБА_14 як «тяжкий та нестабільний», тобто такий, що вимагає постійного нагляду, несумлінно ставлячись до своїх професійних обов`язків лікаря, у період з 18 год. 37 хв. по 20 год. 27 хв. відлучився зі свого робочого місця та перебував в районі вул. Фонтанська дорога, 10 в м. Одеса, залишивши пацієнта ОСОБА_14 без належного медичного нагляду на дві години.

Приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_15 , з метою седації (зниження збудження), призначив ОСОБА_14 препарат Сибазон 0,5% в кількості 2,0 мл., вказавши у медичній документації час призначення 20 год. 30 хв. Після введення вказаного препарату, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 відмічаючи негативну клінічну динаміку у «Щоденнику» від 22 год. 00 хв. виклав записи російською мовою: «Отрицательная клиническая динамика определяется развитие интоксикационного деллирия на фоне течения панкреатита» та додатково призначив інфузію препарату Дексдор в кількості 10 мл/год., тим самим не тільки перевищив допустиму дозу введення препарату, а й не визначив у листі лікарських призначень необхідного дозування, швидкості його введення,використання контрольованого інфузійного пристрою для виконання середнім медичним персоналом. Незважаючи на явні ознаки гіпоксії (нестачі кисню) у пацієнта ОСОБА_14 , лікар ОСОБА_15 , недбало ставлячись до покладених на нього обов`язків з лікування останнього, зупинив проведення оксигенотерапія (подачу кисню) о 21 год. 00 хв.

У подальшому ОСОБА_7 , не оцінивши побічної дії призначених та застосованих медичних препаратів (платіфілін, ренальган та ін.), які у великій кількості застосовані ОСОБА_14 , тобто неналежно ставлячись до покладених на нього обов`язків з лікування пацієнта, оцінивши стан хворого як делірій, не лише не забезпечив кардіомоніторного нагляду за хворим ОСОБА_14 , а й призначив о 23 год. 45 хв. та о 23 год. 55 хв. додатково введення внутрішньом`язово препарату седативної дії Сибазон 0,5% у кількості 2,0 мл, тобто двічі на протязі 10 хвилин, що значно перевищує допустиме дозування. Крім того, у різних медичних документах вказав різні способи введення. У листі медичних призначень є відмітка про призначення сибазону внутрішньовенно о 01 год. 00 хв., 21 год. 00 хв. (20 год. 30 хв.), 23 год. 00 хв., 24 год. 00 хв. 01 серпня 2017 року із виправленнями на «внутрішньом`язово» на 21 годині та подвійному виправлені на «внутрішньовенно» й «внутрішньом`язово» о 23 та 24 годинах. Неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного та недбалого ставлення анестезіолога ОСОБА_7 призвели до того, що о 01 год. 00 хв. 02 серпня 2017 року стан пацієнта різко погіршився.

Крім того, черговий лікар-анестезіолог ОСОБА_7 , продовжуючи недбало ставитись до власних професійних обов`язків, життя та здоров`я пацієнта ОСОБА_14 , достовірно розуміючи, що обладнання для моніторингу показників стану пацієнта не підключено, у порушення положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого Наказом МОЗ № 117 від 29 березня 2002 року, яким визначено, що лікар анестезіолог у тому числі налагоджує кардіомоніторний нагляд за хворими, не забезпечив своєчасну та регулярну перевірку життєвих показників пацієнта, а ні власними силами, а ні силами молодшого медичного персоналу, який разом із ним здійснював чергування у відділенні Анестезії та інтенсивної терапії медичною сестрою ОСОБА_16 , допустивши тим самим несвоєчасне виявлення критичного стану пацієнта, на зовнішні фактори якого неодноразово звертала увагу його мати - ОСОБА_9 , стверджуючи про зміну кольору шкіри його обличчя.

Виключно за черговим зауваженням родички пацієнта, лікарем ОСОБА_7 здійснено перевірку наявності ознак життя у хворого, шляхом виявлення відсутності реакції зіниць ока ОСОБА_14 на світло, що саме стало підставою для початку реанімаційних дій.

Отже, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що діючи у порушення вимог ч. 1 ст. 52 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», якою передбачено, що медичні працівники зобов`язані надавати медичну допомогу у повному обсязі хворому, який знаходиться в невідкладному стані, без урахування необхідності належного ставлення до своїх професійних обов`язків, а саме у порушення положень Наказу МОЗ України від 15.01.2014 № 34 «Про затвердження та впровадження медико технологічних документів зі стандартизації екстреної медичної допомоги», Уніфікований клінічний протокол екстреної медичної допомоги раптова серцева смерть, у період часу з 01 год. 05 хв. по 01 год. 40 хв. 02.08.2017 неналежно та не у повному обсязі провів реанімаційні заходи, застосувавши протягом вказаного часу лише одну ін`єкцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Приписами ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Мотивуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_15 слідчий суддя послався в ухвалі на матеріали досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до матеріалів клопотання.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою ОСОБА_17 про вчинення кримінального правопорушення від 30.11.2017 року, висновок експерта №08-44/18/пп від 20.11.2018 року, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_9 від 08.12.2017 року, ОСОБА_18 від 16.03.2018 року, ОСОБА_17 від 14.05.2018 року, ОСОБА_19 від 10.05.2018 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_16 від 06.04.2018 року та ОСОБА_20 від 03.07.2018 року, додатком до протоколу допиту свідка ОСОБА_20 висновком експерта.

Відповідно до положень ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується із урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182, щодо терміну «обґрунтована підозра», зазначено, що підозра є обґрунтованою, коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді стосовно того, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, є обґрунтованою, однак не доведено існування підстав, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під домашнім арештом та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розглядаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність.

Зокрема, відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина а також відповідно до практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином апеляційний суд вважає, що станом на 05.08.2019 року ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Щодо існування ризиків, передбачених п. 2,3,5 ст.177 КПК України, апеляційний суд зазначає, що сукупність вказаних обставин зазначених у клопотанні прокурора є достатніми для переконання, що ризики наявні. Між тим, апеляційний суд приходить до висновку про те, що запобігти існуючим ризикам можливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд приймає до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має місце реєстрації та постійного проживанням в м. Одесі, має багаторічний стаж роботи в галузі охорони здоров`я, позитивно характеризується за місцем роботи, його біографічні дані, свідчать про сумлінне відношення до своїх професійних обов`язків, є учасником бойових дій. Також, слід врахувати і те, що підозрюваний не порушував обов`язки встановлені оскарженою ухвалою слідчого судді.

Викладені обставини свідчать про те, що слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення.

Відповідно до п. 2) ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставина кримінального провадження. Згідно з п. 2) ч.1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Враховуючи обґрунтованість підозри, наявність ризиків, які зазначені у клопотанні прокурора і в оскарженій ухвалі повністю не виключаються, апеляційний суд приходить до висновку про те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , буде достатнім застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, із застосуванням електронного засобу контролю, з метою ефективного контролю за поведінкою підозрюваного, а саме виконанням ним покладених на нього обов`язків, передбачених особистим зобов`язанням, як запобіжним заходом.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляційної скарги було доведено те, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання забезпечить виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та уникнення можливості вчинення дій визначених ст. 177 КПК України.

Щодо доводів сторони захисту щодо недопустимості як доказу висновку судово-медичної експертизи, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.89 КПК України, питання щодо недопустимості доказів вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до положень ст.87 КПК України, виключення становлять лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, які, згідно з положеннями ч.4 ст.87 КПК України, повинні визнаватись недопустимими під час будь-якого судового розгляду.

Оскільки висновок експерта не пов`язаний з істотним порушенням прав та свобод людини, питання щодо його недопустимості має бути вирішено судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не на стадії досудового розслідування, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу.

Викладені обставини свідчать про те, що слідчий суддя та апеляційний суд, на на досудовому розслідуванні не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Відповідно до приписів п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 176, 177, 195, 199, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 частково задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 04.07.2019 року про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України у кримінальному провадженні №0001486, внесеному до ЄРДР 24.04.2017 року.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 про продовження дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, у кримінальному провадженні №0001486, внесеному до ЄРДР 24.04.2017 року.

Застосувати до ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_7 , обов`язки., передбачені ч.5 ст194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожним викликом до слідчого прокурора, суду.

2) не відлучатися з м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні.

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначити до 07.08.2019 року

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4