ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/715/18 Номер провадження 11-кп/814/300/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
із секретарем ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Полтавським апеляційним судом та Державною установою «Полтавська виправна колонія (№64)» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 липня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про усунення сумнівів і протиріч, що виникають при виконанні вироку, визнання вироку суду іноземної держави та призначення покарання за наявності кількох вироків.
Приймаючи вказане рішення суд зазначив, що питання щодо зарахування строку тримання під вартою на території Російської Федерації в строку відбутого покарання, призначеного ОСОБА_8 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.05.2010, вирішене ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 06.06.2017, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.12.2017.
Щодо приведення вироку Борисоглебського міського суду Воронежської області Російської Федерації від 21.08.2009 у відповідність із законодавством України, суд зазначив, що єдиною особою, наділеною повноваженнями звертатись до суду з питанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, є Міністерство юстиції України, зазначивши про право засудженого та його захисника звернутися до вказаного органу з приводу ініціювання розгляду даного питання.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у який просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою усунути сумніви щодо загального строку відбуття засудженим та при наявності кількох вироків за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Російської Федерації від 21 серпня 2019 року, зарахувати у загальний строк відбуття покарання час утримання ОСОБА_8 під вартою з 3 жовтня 2008 року та зарахувати до загального строку відбуття покарання, призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року, весь час тримання засудженого на території РФ, а також час його етапування з 14.10.2008 по 01.02.2017. Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року зв`язку з відбуттям призначеного покарання.
На підтвердження своїх вимог зазначає, що вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11.05.2010 не має посилання при обчисленні строку відбування покарання на вирок Борисоглебського міського суду Воронежської області Російської Федерації від 21.08.2009, що тягне, на думку апелянта, порушення ч.4 ст.70 КК України, так як указані судові рішення не містять посилання на зарахування до загального строку відбуття покарання час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку із вирішенням питання про видачу її в Україну, час етапування.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги свого підзахисного, думку прокурора про законність судового рішення та безпідставність поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 звернулись до районного суду з клопотанням про усунення сумнівів щодо загального строку відбуття покарання ОСОБА_8 , з урахуванням вироку Російської Федерації від 21 серпня 2009 року відносно ОСОБА_8 , зарахувати у загальний строк відбування покарання час утримання під вартою ОСОБА_8 з 3 жовтня 2008 року та зарахувати до загального строку відбування покарання, призначеного 11 травня 2010 року за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області, весь час тримання ОСОБА_8 на території РФ у зв`язку з вирішенням питання про його видачу в Україну, а також час його етапування, з 14 жовтня 2008 року по 1 лютого 2017 року.

В подальшому 16 червня 2018 року засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали уточнене клопотання, у якому просили визнати вирок Борисоглебського міського суду Воронежської області РФ від 21 серпня 2009 року і у відповідності з законодавством України вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.5 ст.185 КК України на 7 років 8 місяців позбавлення волі. Враховуючи вирок Борисоглебського міського суду Воронежської області Російської Федерації від 21 серпня 2009 року та вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року, у відповідністю з законодавством України та міжнародними договорами, із застосування ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів у виді 9 років позбавлення волі та зарахувати у строк відбутого покарання весь час утримання під вартою та відбуття покарання ОСОБА_8 з 3 жовтня 2008 року. Звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання в зв`язку з відбуттям призначеного покаранням.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого та його захисника, суд зазначив, що питання щодо зарахування строку тримання під вартою на території Російської Федерації в строку відбутого покарання, призначеного ОСОБА_8 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року вже вирішувалось ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 06 червня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року, вказавши на відсутність підстав для повторного розгляду цього питання.

Так, із наявної в матеріалах справи копії ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 06 червня 2017 року (а.с.24-25) вбачається, що ОСОБА_8 звернувся цього суду із клопотанням, згідно якого просив суд привести вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року у відповідність із законодавством України та міжнародними договорами, усунути протиріччя щодо обрахування строку відбуття покарання та зарахувати у строк відбуття покарання час утримання його під вартою з 3 жовтня 2008 року, а строк попереднього ув`язнення перерахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; звільнити його від відбуття покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року у зв`язку із відбуттям призначеного покарання.

Приймаючи рішення про часткове задоволення клопотання засудженого, судом зазначено, що зі змісту вироків суду як Російської Федерації так і України вбачається, що перший злочин (ч.2 ст.121 КК України) ОСОБА_8 було вчинено на території України у 2005 році, після чого останній виїхав до Російської Федерації де вчинив нові злочини, за які був засуджений вироком Борисоглебського міського суду Воронежської області 21 серпня 2009 року за п.«в» ч. 3 ст.158, п.«а» ч.2 ст.158 КК РФ на 8 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії загального режиму. 11 травня 2010 року, після виконання Російською Федерацією клопотання Генеральної прокуратури України щодо видачі ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України, останній за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук був засуджений до 9 років позбавлення волі. У зв`язку з цим суд прийшов до висновку, що на ОСОБА_8 дія частини 1 ст. 9 КК України не розповсюджується, оскільки засуджений вчинив злочин на території іноземної держави вже після вчинення злочину на території України, а не у протилежному порядку, як зазначено у тексті указаної статті КК України, а тому вирок Російської Федерації не може бути взятий до уваги при обчисленні строку покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 травня 2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 06 червня 2017 року залишено без змін (а.с. 26-30).

Таким чином, Ленінський районний суд м. Полтава прийшов до правильного висновку про те, що клопотання ОСОБА_8 про про усунення сумнівів щодо загального строку відбуття покарання ОСОБА_8 , з урахуванням вироку Російської Федерації від 21 серпня 2009 року вже було предметом розгляду іншого суду.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості приведення вироку Російської Федерації у відповідність до законодавства України, оскільки суб`єктом звернення з таким клопотанням, відповідно до ст. 610 КПК України, є Міністерство Юстиції України.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення, а тому подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 11 липня 2018 року щодо нього без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4