ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2854/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/1322/19-к
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , 1993 року народження, до 26 вересня 2019 року, ОСОБА_9 , 1999 року, народження до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений послався на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 194 КПК України, судом не було враховано усіх обставин, які визначені ст 178 КПК України, а саме наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 міцних соціальних зав`язків, репутації, також посилався на те, що судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачені важко хворі, потребують лікування в умовах стаціонару, наразі існують електронні засоби контролю, а тому існують усі підстави для зміни обвинувачним запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_10 , та обвинувачених, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме ч. 2. ст. 187 КК України - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, злочин у якому обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 останні вчинили незважаючи на стан здоров`я та усі характеристики, що свідчить про наявність ризику, що обвинувачені продовжить свою злочинну діяльність та почнуть переховуватись від правосуддя.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів позбавлена процесуальної можливості врахувати доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу в наслідок неможливості перебування обвинувачених, за станом здоров`я в умовах ДУ «Харкіський слідчий ізолятор», оскільки захисникам не надано відповідних висновків судово-медичних експертів, щодо наявності у обвинувачених захворювань, які перешкоджають їх перебуванню в умовах ДУ «Харкіський слідчий ізолятор». Крім того, колегією суддів,захиснику та обвинуваченим роз`яснено їх право подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати до окружного адміністративного суду дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харкіський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинувачених в тому числі, стосовно стану здоров`я.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну захисника обвинувачених ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4