Ухвала
Іменем України
11 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 743/424/19

провадження № 51- 5588 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст. 309 КК України на строк 1 рік, за ч.1 ст. 317 КК України на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та призначено йому покарання у виді позбавлення волі за ч.1 ст. 309 КК України на строк 1 рік, за ч.1 ст. 317 КК України на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. В іншій частині вирок залишено без змін.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, діючи умисно, придбав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб рослини каннабісу та маку (маса яких в перерахунку на висушену речовину становить 0,740 г та 4,258 г відповідно), які переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , виготовив з них наркотичний засіб, який в подальшому зберігав для власного споживання в своєму будинку за вказаною адресою. Крім того, у господарській споруді, яка розташована на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_4 зберігав для власного вживання без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено каннабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 127,7 г. 09 лютого 2019 року у період часу з 17 год. 30 хв. до 19 год. 40 хв. зазначені наркотичні засоби було виявлено та вилучено працівниками поліції в ході санкціонованого обшуку.
Крім того, з серпня 2018 року по 09 лютого 2019 року, більш точної дати та більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , використовуючи свій будинок за вказаною адресою, діючи з прямим умислом, направленим на забезпечення незаконного вживання іншими особами наркотичного засобу обіг якого заборонено каннабісу, шляхом виготовлення та надання саморобного водного пристрою для вживання наркотичного засобу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , організував та утримував місце вживання наркотичного засобу та надавав приміщення з цією метою. 09 лютого 2019 року в період часу з 17 год. 30 хв. до 19 год. 40 хв. працівниками поліції було виявлено та вилучено виготовлений ОСОБА_4 водний пристрій, який ним надавався для вживання наркотичних засобів, на фрагменті якого виявлено нашаровану речовину (екстракт каннабісу), маса якої в перерахунку на суху речовину становить 0,127 г.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд в апеляційному суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, оскільки ним помилково враховано як пом`якшуючі обставини щире каяття та визнання вини останнім. Стверджує, що апеляційний суд не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_4 , які не вказують на можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Крім того, стверджує, що апеляційний суд не виклав в ухвалі мотивів прийнятого рішення, а тому його ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора викладених в касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку Суду є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали апеляційної інстанції, цей суд, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, дані про особу винного, який як під час розгляду в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, визнав свою вину повністю, розкаявся у вчиненому та активно сприяв у розкритті злочинів, що, як зазначив апеляційний суд, свідчить про наявність у останнього певної міри правової свідомості. Крім того, суд апеляційної інстанції зважив на те, що ОСОБА_4 має позитивну характеристику за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом другої групи загального захворювання, не одружений, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, та, відповідно до доповіді органів пробації, не несе небезпеки для суспільства. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.
З огляду на наведене, апеляційний суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а рішення про звільнення його від відбування покарання є мотивованим та обгрунтованим.

Ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень ст. ст. 370, 419 КПК України із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги захисника і судового рішення суду першої інстанції, узагальнених доводів учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали і положення закону, якими він керувався.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування чи зміни судового рішення апеляційної інстанції не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3