Провадження № 11-сс/4808/261/19
Категорія ст. 170 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.08.2019 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000067 від 27.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна. В обґрунтування причини пропуску строку посилається на те, що ні він, ні ОСОБА_8 не отримували клопотання про арешт майна, вони не були викликані в судове засідання, та їм не направлялась копія ухвали суду. Свої доводи в частині незаконності рішення суду мотивує тим, що арештоване майно це квартири ОСОБА_8 , одна з яких знаходиться на окупованій території в м.Донецьку і невідомо чи вона взагалі придатна до життя, а друга - є єдиним місцем його проживання, оскільки іншого житла у ОСОБА_8 немає. Вказує, що єдиною підставою для задоволення клопотання слугувало те, що санкція статті передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, що, на думку апелянта, є неприпустимим. Посилається також на те, що слідчим суддею не було дотримано строків розгляду клопотання, передбачених ч. 1 ст. 172 КПК України.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , з метою повного, всебічного та неупередженого з`ясування всіх обставин кримінального провадження, а також прийняття законного і обґрунтованого рішення та досягнення завдань кримінального провадження за яким підозрюється ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , підтримали доводи апеляційної скарги, вважали ухвалу слідчого судді незаконною, просили її скасувати;

- прокурор не підтримав доводи апеляційної скарги, вважає, що ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку інших учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді, - без змін, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 23.08.2019 року було постановлено без виклику осіб що її оскаржують, а саме без виклику підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів доходить наступного висновку.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Так, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

Відповідно до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до ст. 41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, вказані вимоги закону були дотримані слідчим суддею в повному обсязі.

Так, досудовим розслідування було установлено, що ОСОБА_8 підозрюється у сприянні вчиненню злочину щодо легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, як пособник вказаного кримінального правопорушення.

22.08.2019 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України, (а.п. 7-10).

В клопотанні про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий послався як на тяжкість злочину, в якому підозрюється останній, так й на наявність додаткового покарання у виді конфіскації майна, просив накласти арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, та запобігання можливості його відчуження (а.п. 2-3).

При цьому, до клопотання долучені необхідні документи, зокрема: витяг з реєстру досудових розслідувань; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів; повідомлення про підозру ОСОБА_8 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 22.08.2019 року, де останній виявив бажання скористатись своїм правом передбаченим ст. 63 Конституції України та відмовився від дачі показань (а.п. 4-15).

На думку колегії суддів, слідчий суддя належним чином обґрунтовував свої висновки щодо задоволення вимоги клопотання, та правомірно наклав арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно, що повністю узгоджується як з нормами національного так й міжнародного законодавства.

Так, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та в порядку статей 170-173 КПК України прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи саме з приписів п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому, слідчим суддею було з`ясовано, що саме ОСОБА_8 є власником майна, на який накладено арешт, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (а.п. 5-6).

Доводи апелянта в частині того, що арештоване майно це квартири ОСОБА_8 , одна з яких знаходиться на окупованій території в м. Донецьку і невідомо чи вона взагалі придатна до життя, а друга - є єдиним місцем його проживання, оскільки іншого житла у ОСОБА_8 немає, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки ним передбачено заборону на відчуження та розпорядження майном, в той час як це не позбавляє підозрюваного ОСОБА_8 права користуватись майном.

На думку колегії суддів, таке втручання є співмірним, з огляду на справедливий баланс між метою кримінального провадження та обмеженням прав особи.

Крім того, з огляду на обмежувальний характер такого заходи як арешт майна, особа не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, звернутись із заявою про його скасування у подальшому, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.08.2019 року про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.08.2019 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000067 від 27.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 209 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5