Справа № 299/3086/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /4806/461/19, відомості про кримінальне правопорушення в якому 28.05.2013 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 (далі прокурор),

В С Т А Н О В И В :

ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2019 року обвинувальний акт, складений і затверджений за ч. 2 ст. 296 КК України щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, приватного підприємця, депутата Королівської селищної ради 7-го скликання, не судимого,

повернуто прокурору.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення містить ряд невідповідностей. Зазначається, що в обвинувальному акті вказано лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак, не зазначено які саме дії обвинуваченого свідчили про особливу зухвалість, не визначено зміст та ознаки грубого порушення громадського порядку, а вказано лише про завдання потерпілому тілесних ушкоджень у квартирі, тобто не у громадському місці та без присутності інших осіб. Також вказується на те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 викладено твердження про вчинення інкримінованого йому злочину також й іншою особою як співучасником, і при цьому, обвинувачення сформульовано однаково як щодо ОСОБА_7 , так і щодо іншої особи, з якою ОСОБА_7 діяв за попередньою змовою, однак, не визначено роль та участь кожного з них у вчиненні злочину. Разом із тим, зазначається, що твердження в обвинувальному акті про вчинення кримінального правопорушення, крім особи, щодо якої складено обвинувальний акт, також іншою особою, суперечить презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачення є неконкретним і таким, що порушує право обвинуваченого на захист, у зв`язку із чим, повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що в ухвалі не наведено конкретних порушень вимог ст. 291 КПК України, які допущені прокурором, і які б могли стати підставою для повернення обвинувального акту, а натомість, не розглядаючи кримінальне провадження по суті та, не досліджуючи доказів, суд першої інстанції у порушення вимог КПК України дав оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого. Стверджує, що висновки суду суперечать змісту обвинувального акту, з якого вбачається, що такий містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому, повністю відповідає вимогам ст. ст. 109, 291 КПК України. Також, зазначає, що, прийнявши рішення про повернення обвинувального акту з наведених в оскаржуваній ухвалі підстав, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, оскільки оцінка доків, доведеності або недоведеності вини обвинуваченого, а також обґрунтованості пред`явленого обвинувачення неможлива на стадії підготовчого судового засідання, так як указані питання підлягають вирішенню безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження по суті. Крім того, вказує на те, що констатація судом в ухвалі щодо вчинення хуліганства ОСОБА_7 спільно з іншою особою, фактично є висновком про те, що така особа також вчинила цей же злочин, що у свою чергу не лише входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 цього Кодексу загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення перешкоджає подальшому кримінальному провадженню та розгляду обвинувального акту в найкоротші строки. Просить ухвалу скасувати та призначити обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 до судового розгляду.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що апеляційна скарга є безпідставною. Стверджує, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Посилається на те, що з обвинувального акту не вбачається, які саме дії здійснив безпосередньо ОСОБА_7 та яким чином проявилась його нібито явна неповага до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, а навпаки, вказано лише про завдання потерпілому тілесних ушкоджень у квартирі, тобто навіть не у громадському місці, без присутності інших осіб. Також вказує на те, що в матеріалах справи наявне повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 20.08.2018, в якому вказано, що саме він із ОСОБА_7 наносили удари потерпілому, а в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 викладено твердження про вчинення інкримінованого йому злочину також й іншою особою як співучасником, однак, обвинувальний акт не містить анкетних даних цієї особи та формулювання висунутого їй обвинувачення. Разом із тим, стверджує, що в обвинувальному акті не викладено чіткого формулювання обвинувачення за фактичними обставинами кримінального правопорушення, не зрозуміло з ким саме ОСОБА_7 вчинив хуліганство, не зазначено мотиву й мети та обставин вчинення кримінального правопорушення, не розмежовано дії обвинуваченого та іншої особи, з яким нібито було вчинено протиправне діяння. Вважає, що недоліки у викладі формулювання обвинувачення є перешкодою для призначення обвинувального акту до розгляду та порушенням визначеного ст. 6 Європейської Конвенції про права людини, права на справедливий суд у контексті зрозумілості висунутого обвинувачення та забезпечення належної підготовки сторони захисту від висунутого обвинувачення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_11 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені відповідно до вимог закону; що від обвинуваченого, захисника та потерпілого не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи, що від представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , а висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України саме з наведених в ухвалі підстав, колегія суддів визнає такими, що не є підставою для його повернення прокурору з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, такий складений та підписаний слідчим і затверджений прокурором, містить дату та місце його складання та затвердження, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, твердження про відсутність будь-якої шкоди, витрат на залучення експерта та обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (а. к. п. 2 6).

Із матеріалів судового провадження також вбачається, що до обвинувального акту додано передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України додатки реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого та захисника про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а. к. п. 7 - 14).

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду суперечать змісту обвинувального акту, з якого вбачається, що такий містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому, повністю відповідає вимогам ст. ст. 109, 291 КПК України, - колегія суддів визнає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, - визнаються такими, що спростовуються наведеним вище.

Проаналізувавши зміст наявного в матеріалах справи обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, а також твердження та висновки суду першої інстанції, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про те, що, прийнявши рішення про повернення обвинувального акту із наведених в оскаржуваній ухвалі підстав, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, оскільки оцінка доказів, доведеності або недоведеності вини обвинуваченого, а також обґрунтованості пред`явленого обвинувачення неможлива на стадії підготовчого судового засідання, так як указані питання підлягають вирішенню безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому, апеляційний суд погоджується і з доводами апеляційної скарги про те, що констатація судом в ухвалі щодо вчинення хуліганства ОСОБА_7 спільно з іншою особою, фактично є висновком про те, що така особа також вчинила цей же злочин, що в свою чергу не лише входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 7 цього Кодексу загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпіції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що твердження суду першої інстанції про те, що: в обвинувальному акті вказано лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак, не зазначено які саме дії обвинуваченого свідчили про особливу зухвалість, не визначено зміст та ознаки грубого порушення громадського порядку, а вказано лише про завдання потерпілому тілесних ушкоджень у квартирі, тобто не у громадському місці та без присутності інших осіб; в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 викладено твердження про вчинення інкримінованого йому злочину також й іншою особою як співучасником, і при цьому, обвинувачення сформульовано однаково як щодо ОСОБА_7 , так і щодо іншої особи, з якою ОСОБА_7 діяв за попередньою змовою, однак, не визначено роль та участь кожного з них у вчиненні злочину; що твердження в обвинувальному акті про вчинення кримінального правопорушення, крім особи, щодо якої складено обвинувальний акт, також іншою особою, суперечить презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини; що обвинувачення є неконкретним і таким, що порушує право обвинуваченого на захист, - є такими, що не свідчать про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України й не являються підставами для його повернення прокурору.

Тому, наведені в оскаржуваній ухвалі обставини, на які суд першої інстанції посилається як на підстави для повернення обвинувального акту, на переконання колегії суддів, не свідчать про необхідність повернення обвинувального акту прокурору та не перешкоджають суду першої інстанції призначити судовий розгляд кримінального провадження.

На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акту в ухвалі не вказується й таких апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду, що в свою чергу свідчить і про слушність доводів апеляційної скарги про те, що прийняте судом першої інстанції рішення перешкоджає подальшому кримінальному провадженню та розгляду обвинувального акту в найкоротші строки.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, в зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2019 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, повернуто прокурору, скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні Виноградівського районного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: