Провадження № 1-кп/127/607/19

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2019 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесені 29 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000578 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утримані трьох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись по проспекту Космонавтів в м. Вінниця направився до адміністративного приміщення прозорого офісу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який перебував під охороною працівників Національної поліції та військовослужбовців військової частини № НОМЕР_1 .
Підійшовши до вхідних дверей даного приміщення, ОСОБА_4 почав стукати у скло вхідних дверей та, достовірно знаючи від військовослужбовців про те, що адміністративне приміщення не працює, грубо ігноруючи їх вказівки, почав сильніше стукати в указане скло, створюючи загрозу пошкодження майна.
Намагаючись припинити вказані дії ОСОБА_4 , військовослужбовці військової частини № НОМЕР_1 ЗОТО Національної гвардії України ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , будучи допущеними до самостійного несення патрульно-постової служби (наказом командира частини від 14.03.2019 №224) та перебуваючи на чергуванні у складі наряду по охороні громадського порядку та публічної безпеки в даному приміщенні (згідно патрульно-постової відомості на 28-29.05.2019 інв. 435), відчинили ОСОБА_4 вхідні двері до даного приміщення та надали дозвіл зайти всередину.
Зайшовши всередину адміністративного приміщення, що перебувало під охороною, ОСОБА_4 , грубо ігноруючи попередження та заборони військовослужбовців ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , почав погрожувати останнім замінуванням. Окрім того, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 являється військовослужбовцем та виконує покладені на нього обов`язки з охорони громадського порядку, діючи умисно, з метою вчинення опору останньому, усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав активно протидіяти ОСОБА_7 , намагаючись витягнути з кобури останнього пістолет, спричинити тілесні ушкодження та хапаючи останнього за формений одяг.
З метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 відносно військовослужбовця ОСОБА_7 , в дану ситуацію втрутився інспектор ювенальної превенції Вишенського ВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 , який 22.05.2019 року згідно наказу № 74 був призначений на вищевказану посаду та згідно затвердженого керівником підрозділу графіку чергування виконував свої службові обов`язки по охороні публічної безпеки та порядку у вищевказаній адмінбудівлі.
ОСОБА_6 , знаходячись у форменому одязі працівника поліції, підійшов до ОСОБА_4 , який, попри заборони військовослужбовців продовжував знаходитись на 2-ому поверсі вищевказаного адміністративного приміщення, представився та, діючи відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», почав вимагати від ОСОБА_4 , щоб останній припинив протиправну поведінку та не порушував громадський порядок. Однак, ОСОБА_4 на неодноразові законні вимоги працівника поліції не реагував та продовжував свою протиправну поведінку.
Так, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення опору представникам, які здійснюють охорону публічної безпеки та порядку та достовірно знаючи, що ОСОБА_10 являється працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, з метою опору працівнику поліції, усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав активно протидіяти ОСОБА_10 , хапаючи останнього за формений одяг та намагаючись повалити його на землю, однак, вчинити це ОСОБА_4 не вдалось у зв`язку з фізичною перевагою ОСОБА_6 .
В подальшому з метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_4 військовослужбовець ОСОБА_8 та працівник поліції ОСОБА_6 викликали додатковий наряд працівників поліції, якими було припинено протиправну поведінку ОСОБА_4 .
В ході досудового розслідування між прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, у відповідності до ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, 24 липня 2019 року укладено угоду про визнання винуватості.
Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України та погодженого сторонами призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, пообіцявши, що в майбутньому такого більше не повториться.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 призначивши узгоджене сторонами угоди покарання.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та просили суд ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання, в той же час, останні долучили до металів кримінального провадження письмові згоди, відповідно до яких останні зазначили, що не заперечують проти укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості з визначеною мірою покарання.
Заслухавши думку прокурора, захисника, потерпілих та показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.
Винуватість ОСОБА_4 у вчинені злочину, що полягає в опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та військовослужбовцеві під час виконання цією особою покладених на неї обов`язків щодо охорони громадського порядку, є доведеною та підтверджується показаннями обвинуваченого, який вину визнав та повідомив обставини вчинення ним злочину. Показання обвинуваченого суд вважає переконливим доказом його винуватості з підстав їх належності та допустимості.
Так, ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся та суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті він скоїв інкриміноване діяння.
За таких обставин, суд вважає вказані докази достатні для надання юридичної оцінки дій обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто, опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та військовослужбовцеві під час виконання цією особою покладених на неї обов`язків щодо охорони громадського порядку.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України, який вчинено ОСОБА_4 згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Потерпілі у кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не заперечували щодо затвердження угоди укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості з визначеною мірою покарання, надавши суду відповідні письмові згоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, раніше не судимий, на диспансерному наркологічному обліку у Вінницькому обласному наркологічному диспансері «Соціотерапія» не перебуває, на обліку у «Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. ім. Ющенка» не перебуває, вчинив злочин перебуваючи стані алкогольного сп`яніння, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, являється учасником бойових дій, має на утриманні троє неповнолітніх дітей.
У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 24 липня 2019 року, укладена між прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, підлягає затвердженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-370, 374, 468, 470, 472, 474, 475 КПК України та ст. 65, ст. 342 КК України , суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24 липня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 29 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000578.
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: