Справа № 465/4313/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/280/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Граве Україна» - ОСОБА_11 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурорів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_15 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_16 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки.

На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», , на користь потерпілої ОСОБА_10 145 000 (сто сорок п`ять тисяч гривень) грн. 00 коп. відшкодування збитків знищення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 200 000 (двісті тисяч гривень) грн. 00 коп. заподіяної моральної шкоди, 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч гривень) грн. 00 коп. витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а всього 315 000 (триста п`ятнадцять тисяч гривень) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів пов`язаних із проведенням експертиз на загальну суму 35 896 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень) грн. 70 коп. в дохід держави.

Речовий доказ автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , ухвалено повернути власнику.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід - домашній арешт - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він в ніч з 23 на 24 листопада 2010 року, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому перебували ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , близько 00 год. 00 хв., рухаючись в районі будинку №5 на вулиці Науковій у м. Львові, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, не впоравшись із керуванням, в`їхав правим заднім колесом автомобіля в перешкоду (бордюр), після чого здійснив наїзд на стовп лінії електропередач.

В результаті ДТП пасажира автомобіля «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_17 госпіталізовано у комунальну 8-му міську клінічну лікарню м.Львова, де о 00 год. 30 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній помер від отриманих травм.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №106/10 від 22.12.2010 року причиною смерті ОСОБА_17 стала відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи правої половини черепу з руйнуванням речовини мозку та крововиливом під тверду мозкову оболонку, котра привела до набряку набубнявіння головного мозку. За даними медичних документів смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 00 год. 30 хв. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_17 та його обстеженні у лікарні виявлено наступні тілесні ушкодження: відкритий вдавлений перелом правої половини склепіння та основи черепу з руйнуванням речовини мозку та синцем над ним; синець на правому плечі, закриті переломи 3-10 ребер зліва, 3-8 ребер справа, рани на тильній поверхні лівої кисті та відкриті переломи 3,4 п`ястних кісток. Ушкодження на кисті лівої руки заподіяні тупим предметом з виступаючими гранями чи ріжучими краями. Усі решта ушкоджень заподіяні тупими предметами. Черепно-мозкова травма утворилась від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею. Вона стала причиною смерті і у живих осіб відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Всі решта ушкодження мають ознаку ушкоджень середньої важкості. В крові ОСОБА_17 , при обстеженні у лікарні етанолу не виявлено. Вказані вище ушкодження заподіяні в невеликий проміжок часу 24.11.2010 року внаслідок ударів об виступаючі частини легкового автомобіля.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 та представник цивільного відповідача ПрАТ СК «Граве Україна» - ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахував положення ст.ст. 65, 75 КК України, внаслідок чого застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, оскільки у кримінальному провадженні відсутні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Зокрема, на переконання прокурора, обираючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, а також те, що обвинувачений під час досудового розслідування та у ході судового розгляду не визнав вини у вчиненні даного правопорушення.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що така просить скасувати оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 частково та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», , на її користь 145 000 (сто сорок п`ять тисяч гривень) грн. відшкодування збитків знищення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_7 на її користь 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) грн. заподіяної моральної шкоди, 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч гривень) грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а всього 365 000 (триста шістдесять п`ять тисяч гривень) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів пов`язаних із проведенням експертиз на загальну суму 35 896 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень) грн. 70 коп. в дохід держави.

Речовий доказ автомобіль ««Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , повернути власнику.

Свої апеляційні вимоги потерпіла мотивує тим, що суд першої інстанції, визначаючи підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував вимоги закону, які впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, та не обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, а лише послався на загальні обставини, що на думку суду пом`якшують його покарання.

У своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 звертає увагу на те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив і не врахував характер, ступінь суспільної небезпечності та тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, недостатньо врахував те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, втік з місця ДТП, порушивши правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинув її син, не визнавав свою провину та жодного разу не підійшов до неї із пропозицією відшкодувати завдану ним шкоду.

Окрім цього, щодо часткового задоволення заявленого цивільного позову, а саме стягнення з обвинуваченого лише 200 000 грн. моральної шкоди, потерпіла у своїй апеляційній скарзі покликається на незаконність такого рішення в цій частині, оскільки суд першої інстанції обмежився лише загальними посиланнями на нормативно-правові акти, жодним чином не мотивувавши своє рішення.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» - ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині, що стосується цивільного позову щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на користь потерпілої ОСОБА_10 145 000 грн. відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу, а саме відмовити потерпілій ОСОБА_10 у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на її користь 145 000 грн. відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що відповідно до умов договору страхування на момент ДТП транспортний засіб не перебував під страховим захистом.

Представник цивільного відповідача вважає, що позивач ОСОБА_10 не є стороною договору страхування, у якому страхувальником був її син - ОСОБА_17 та який уклав договір страхування на свою ж користь, натомість жодних документів, які свідчили б про перехід прав страхувальника до ОСОБА_10 вимагати у страховика виплати страхового відшкодування на свою користь суду надано не було.

На переконання представника ОСОБА_11 , ОСОБА_17 позбавив спадкоємців права на отримання страхового відшкодування, оскільки ДТП мало місце за участі водія, який не відповідав параметрам щодо водіїв, на яких поширювався страховий захист, а сам страхувальник не виконав інших умов договору страхування, в тому числі, допустив до керування транспортного засобу особу, що не мала відповідних параметрів, встановлених, як до осіб, що керують транспортним засобом на законних підставах.

Також представник цивільного позивача звертає увагу й на те, що якщо б на дату ДТП був чинний страховий захист та страхувальником не було порушено умов договору страхування, розмір страхового відшкодування виходив би лише з дійсної прямої шкоди, заподіяної транспортному засобу на дату настання страхового випадку, що відповідно до підпункту 11.2.2. п.11.2. дорівнює вартості відновлювального ремонту у сумі 95 000, 05 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, що надійшла на адресу районного суду 15 вересня 2017 року, просив постановити ухвалу, якою скасувати вирок Франківського районного суду м.Львова від 14-17 серпня 2017 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликався на те, що у матеріалах справи наявні чотири висновки судових експертиз, відповідно до яких дії ОСОБА_7 не перебували у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він у випадку потрапляння колеса у вибоїну та подальшого неконтрольованого заносу, перебував у аварійній обстановці, що у свою чергу дає можливість стверджувати про те, що ОСОБА_7 не міг у такій ситуації уникнути ДТП. Також експертним шляхом неможливо встановити, чи мав змогу водій ОСОБА_7 уникнути наїзд на вибоїну.

Окрім цього, захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі також покликався й на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, адже, на його переконання, розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтований та недоведений, оскільки єдиним та допустимим доказом розміру заподіяної моральної шкоди може бути висновок відповідної експертизи. Окрім цього, адвокат зазначив, що наявні в матеріалах справи товарні чеки на підтвердження позовних вимог потерпілої не відповідають вимогам, такими не підтверджено факт оплати та повноважність продавця на видачу таких документів.

Після залишення без руху вказаної апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 згідно з ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року, останнім подано зміни до апеляційної скарги, як на усунення недоліків первісно поданої апеляційної скарги, за такою зміненою апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в її межах суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення.

В уточненій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Франківського районного суду м.Львова від 14-17 серпня 2017 року та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, із встановленням іспитового строку 1 рік. У задоволенні цивільного позову повністю відмовити.

Свої апеляційні вимоги захисник обвинуваченого мотивує тим, що призначене судом покарання ОСОБА_7 є занадто суворим, при призначенні такого суд належним чином не дослідив всіх обставин справи та відношення останнього до вчинення ним злочину. Зокрема, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся, попросив пробачення у потерпілої, в момент настання дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані сп`яніння, допустиму швидкість руху автомобіля не перевищував, померлий ОСОБА_19 був його товаришем та колегою, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, а злочин вчинений з необережності.

Також, на переконання захисника, наявні усі підстави не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, оскільки такий на даний час перебуває на посаді менеджера зі збуту, його діяльність прямо пов`язана із необхідністю керування транспортними засобами.

Окрім того, адвокат ОСОБА_8 зазначає, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди є необґрунтований та не доведений, оскільки єдиним та допустимим доказом розміру заподіяної моральної шкоди може бути висновок відповідної експертизи, а приєднані до позову документи не підтверджують викладених у позові обставин, які стосуються вимог, заявлених до ОСОБА_7 .

Також зазначає, що не відповідають вимогам товарні чеки, якими не підтверджено факт оплати та повноваження продавця на видачу таких документів, відтак не доведено розмір матеріальної шкоди.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_16 подала заперечення на апеляційні скарги представника ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

В запереченні на апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» адвокат просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» на користь потерпілої ОСОБА_10 145 000 грн. відшкодування збитків знищенням транспортного засобу, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» - без задоволення.

В обґрунтування своїх письмових заперечень представник потерпілої покликається на те, що остання має право на отримання страхових виплат, оскільки така є власником транспортного засобу та матір`ю загиблого страхувальника.

Зі змісту заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , вбачається, що така просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 та задоволити апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 , в обґрунтування чого покликається на те, що позовні вимоги потерпілої обґрунтовані та підтверджені належними документами.

Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника на підтримання поданої потерпілою апеляційної скарги та заперечення апеляційних скарг представника ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» та захисника обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, подану захисником та заперечили усі інші апеляційні скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором ОСОБА_9 , представника цивільного відповідача, яка підтримала свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що в поданих апеляційних скаргах не оспорюється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання застосував обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про його звільнення на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку врахував необережну форму вини обвинуваченого, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 в будь-якому випадку, вчиняючи даний тяжкий злочин, не бажав настання тяжких наслідків, і за жодних обставин не хотів позбавляти когось життя. Також суд врахував поведінку обвинуваченого в суді, який постійно з`являвся в судові засідання, має постійне місце проживання, його щире каяття, те, що він попросив вибачення у матері потерпілого, що свідчить про його усвідомлення своєї вини, та те, що він зробив належні висновки для себе.

Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких, обставинам його вчинення, внаслідок якого настала смерть особи, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи-винного, його поведінку після вчиненого злочину, у тому числі щодо невідшкодування потерпілій протягом дев`яти років заподіяної шкоди, а також думку останньої. Також судом не взято до уваги й те, що обвинувачений після вчиненого злочину не зголошувався, що саме він був за кермом автомобіля та спричинив ДТП, що свідчить про те, що останній намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Наведені вище обставини дають колегії суддів апеляційного суду підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання з ізоляцією від суспільства.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора та потерпілої про необґрунтованість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, а отже таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, зокрема призначення такого у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із встановленням іспитового строку на 1 рік, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині є необґрунтованою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час ніде не працює, не займається суспільно-корисною працею, одружений, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , до кримінальної відповідальності притягується вперше, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку, поведінку обвинуваченого, який після ДТП не зголошувався, що саме він був за кермом автомобіля, щире каяття у вчиненому як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обстави, що обтяжують покарання, думку потерпілої, яка просить призначити покарання у виді реального позбавлення волі, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі, яке за своїм видом та мірою буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Даних про перебування ОСОБА_7 під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах провадження відсутні.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та особи обвинуваченого, вважає за необхідне призначити його у виді двох років.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними апеляційні вимоги захисника обвинуваченого в частині призначення ОСОБА_7 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди та частково задовольняючи позовні вимоги потерпілої в цій частині, виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, характер, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілої, яка втратила сина, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

На переконання колегії суддів, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам цивільного законодавства, у тому числі ст.ст.23, 1187 ЦК України, а доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 не містять підстав для збільшення чи зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Водночас доводи адвоката ОСОБА_8 про необхідність підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди висновком експертизи не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого в частині необґрунтованості цивільного позову потерпілої про стягнення витрат на спорудження надгробного пам`ятника, то такі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Як вбачається з цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.с.п. 15-17), крім позовних вимог в частині стягнення зі ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., така просить стягнути з ПрАТ СК «Граве Україна» 145 000 грн. відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу та з ОСОБА_7 - 115 000 грн. матеріальної шкоди, що складає витрати на спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно з долученою до позовної заяви копією товарних чеків від 26 грудня 2011 року №18, від 07 лютого 2011 року №4 (т.1 а.с.п.37), у таких зазначено, що продавцем є «ПП ОСОБА_20 », та «за оздоблення гробівця гранітом, різьбу по каменю» сплачено грошові кошти у сумі 72 000 грн., а «за виконання бетонних робіт» - 43 000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що на підтвердження понесених потерпілою витрат на спорудження надгробного пам`ятника остання додала копію фіскальних чеків, які, на переконання колегії суддів апеляційного суду, є належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника з приводу форми та змісту товарних чеків, колегія суддів вважає зазначене надмірним формалізмом, оскільки позивач не виписує чеків, а отримує їх при купівлі товару, наданні послуг, за який платить кошти.

Щодо доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Граве Україна» - ОСОБА_11 , то такі підлягають до часткового задоволення.

Як вбачається із оскаржуваного вироку та матеріалів судового провадження, цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ПрАТ СК «Граве Україна» заявлений на суму 145 000 грн. відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу.

Судом було задоволено позов та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», , на користь ОСОБА_10 145 000 (сто сорок п`ять тисяч гривень) грн. відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, 13 квітня 2010 року між ПрАТ СК «Граве України» та ОСОБА_17 було укладено договір добровільного страхування «повне КАСКО» № 04612.30-125.217, згідно з яким застраховано транспортний засіб марки «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , страхова сума складає 145 000 грн., сума сплати страхового платежу - 8 105, 50 коп., натомість франшиза (частина збитку, що не відшкодовується страховиком) з вини третіх осіб - 0,00%.

У кримінальному провадженні, як зазначено у ч. 1 ст. 62 КПК, цивільним відповідачем може бути юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Отже, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування у визначеному ним розмірі. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Згідно з умовами договору, а саме п.10.7, страхове відшкодування не може перевищувати дійсної прямої шкоди застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку. Згідно з п.п.11.2.1 в залежності від характеру страхового випадку, розмір страхового відшкодування визначається у разі знищення транспортного засобу в межах страхової суми, в розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку за вирахуванням франшизи та залишкової вартості, встановленої після страхового випадку. Страхувальник має право відмовитися від залишків транспортного засобу з відповідним відшкодуванням їх залишкової вартості лише за згодою Страховика.

Таким чином, з аналізу положень Договору вбачається, що розмір страхового відшкодування у разі знищення транспортного засобу залежить від встановленого розміру дійсної вартості останнього на момент настання страхового випадку та залишкової вартості, встановленої після страхового випадку.

В матеріалах кримінального провадження міститься висновок №140 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та імовірної вартості, складений 14 квітня 2011 року експертом автотоварознавцем ОСОБА_21 , згідно з яким вартість відновлювального ремонту «Skoda Octavia Tour 1,8», р.н. НОМЕР_1 , на момент дослідження становить 95000, 05 грн. Ринкову вартість вказаного автомобіля встановити неможливо так, як відсутні дані про технічний стан та пробіг автомобіля станом на 24.11.2010 року. Імовірна ринкова вартість автомобіля при нормативному пробігу, в цінах станом на 24.11.2010 року, становила 129411,99 грн.

Таким чином, наявний в матеріалах справи висновок щодо вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку носить ймовірний характер, на що суд першої інстанції не звернув уваги, що як наслідок призвело до поспішних його висновків про необхідність стягнення з ПрАТ СК «Граве Україна» збитків внаслідок знищення транспортного засобу у сумі 145 000 грн., а саме у повному розмірі страхової суми.

Окрім цього, в Основній частині Договору страхування передбачено також й те, що страховий захист надається у випадку керування транспортним засобом на законних підставах водіями зі стажем понад 5 років та віком від 30 до 60 років.

Так, згідно з посвідченням водія ОСОБА_7 № НОМЕР_2 від 28 липня 2000 року та даними матеріалів справи, станом на дату ДТП особі, яка керувала застрахованим автомобілем «Skoda Octavia Tour 1,8», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 виповнилося лише 28 років.

Водночас, відповідно до п.10.15 Договору, у разі, якщо в умовах договору містяться, зокрема, одні параметри віку, стажу водіїв, які були враховані при визначенні страхової премії, а настання страхового випадку мало місце за участю осіб, що мали інші параметри віку, стажу, що підвищують ступінь ризику, то під час виплати страхового відшкодування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити розмір страхового відшкодування (з врахуванням ступеня збільшення небезпеки, зміни ризиків, із застосуванням принципу пропорційності страхової премії тощо).

В порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо обґрунтованості та вмотивованості прийнятого рішення, суд першої інстанції,належним чином не дослідив умови договору страхування, зокрема чи страхувальником було дотримано умови договору, та чи автомобіль «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебував під страховим захистом, а отже й не перевірено доводи представника страховика щодо того, чи має право потерпіла на отримання страхових виплат.

При вирішенні цивільного позову в цій частині суд, керуючись Законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за наявності правовідносин, що виникли на підставі договору добровільного страхування, допустив неправильне застосування норм матеріального права та неповноту судового розгляду, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині.

З метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до ПрАТ СК «Граве УКраїни» слід також скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

При новому розгляді кримінального провадження в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції слід врахувати вищевикладене, ретельно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження та надані сторонами докази щодо вирішення цивільного позову, дати їм належну правову оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ПрАТ СК «Граве Україна» - ОСОБА_11 - задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 14-17 серпня 2017 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення відшкодування збитків внаслідок знищення транспортного засобу - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4