Справа № 529/918/19
ВИРОК
Іменем України

13 листопада 2019 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000161 від 24 липня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ямне Великописарівського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта базова вища, тимчасово не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2019 року ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21104» д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в бік міста Полтави по автодорозі Суми-Полтава, яка має по одній смузі для руху в кожен бік. Близько 05-40 год. неподалік с. Диканька Полтавської області під час руху по правій смузі руху в порушення вимог пунктів 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 ОСОБА_4 не врахував дорожні умови, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де попустив зіткнення з рейсовим автобусом «Полтава-Миргород» марки «Рута 20-СПВ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , який ухався в зустрічному напрямку в бік с. Диканька.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Рута» ОСОБА_5 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно вчинив ДТП за обставин зазначених в обвинувальному акті, а саме рухаючись в ранковий час 24 липня 2019 року на автомобілі «ВАЗ 21104» неподалік від с. Диканька Полтавської області, об`їжджаючи недоліки дорожнього покриття, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з маршрутним автобусом, що рухався в попутному напрямку.

Заявлені до цього прокурором цивільні позови про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 визнав в повному обсязі. Не заперечуючи проти суми моральної та матеріальної шкоди, а також їх підтвердження належними доказами, вважав заявлений до нього потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов безпідставним, оскільки відшкодування вказаних витрат, на його думку, повинен здійснювати страховик, яким застрахована цивільна правова відповідальність обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_7 , будучі належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Надала до суду заяву в якій просила розглядати справу в її відсутність. Вказала про відсутність претензій до обвинуваченого.

Будучі допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , також підтвердив обставини події, зазначені в обвинувальному акті. Додатково повідомив, що ДТП сталось на прямій ділянці дороги. В наслідок ДТП він дістав значні тілесні ушкодження та залишив салон маршрутного автобусу за допомогою водія через верхній люк. Починаючи з дня аварії до теперішнього часу на протязі 113 днів проходить лікування внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень та пов`язаних з цим ускладнень.

Повністю підтримав заявлений ним цивільний позов. Окрім наведених у позовній заяві обґрунтувань розміру спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди, вказав, що на даний час постало питання його професійної придатності, як військового офіцеру та подальшого проходження ним служби, що також викликає у нього сильні моральні страждання.

Заслухавши думку обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 та прокурора, які не заперечували проти розгляду справи в порядку визначному ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що учасники судового розгляду вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, а їх позиція є добровільною, роз`яснивши їм те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які не оспорюються сторонами та приймає рішення про проведення судового розгляду відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 , а також дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, обґрунтовують розмір процесуальних витрат та заявлених цивільних позовів, а також стосуються долі речових доказів у справі.

За вищевказаних обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України та призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

До кримінальної відповідальності обвинувачений притягуються вперше, за місцем проживання характеризується позитивно. Показань для примусового лікування від наркоманії чи алкоголізму не має.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття.

Суд не визнає в якості обставини, що пом`якшує покарання визнання обвинуваченим свої вини та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, як про це зазначено в обвинувальному акті.

Так, визнання вини є основною складовою такого складного морально-психологічного явища, як щире каяття яке виражається в переживанні особою того, що сталося, моральному осуді своєї поведінки, повному визнанні та усвідомленні своєї вини, відчуванні почуття сорому та докорів сумління. Тобто, на думку суду, визнання вини в даному випадку повністю поглинається такою обставиною, як щире каяття.

Факт перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, суд також не визнає в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки вона жодним чином не пов`язана з обставинами вчинення злочину або поведінкою обвинуваченого після вчинення злочину.

Натомість суд вважає необхідним враховувати перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини в якості обставини, що характеризує його особу.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Таким чином врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема його наслідки у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень кільком потерпілим, особу обвинуваченого, зокрема повне визнання ним вини, перебуванні на його утриманні малолітньої дитини, позитивну характеристику з місця проживання, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначивши йому покарання у вигляді обмеження волі, обвинуваченого можливо звільнити від його відбування з випробуванням з застосуванням статті 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, надавши йому шанс для виправлення.

Крім того, виходячи з обставин вчинення злочину, а також того, що повсякденна діяльність обвинуваченого не пов`язана з керуванням транспортними засобами, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку суду застосування саме таких видів та міри основного і додаткового покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені прокурором в інтересах держави до обвинуваченого цивільні позови про стягнення з останнього витрат в сумі 7422,70 грн на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в період часу з 24 липня по 09 серпня 2019 року (16 ліжко-днів) та в сумі 5277,28 грн на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в період часу з 02 вересня по 13 вересня 2019 року (11 ліжко-днів) підлягають задоволенню в повному обсязі в зв`язку з тим, що вони визнані обвинуваченим, а розмір вказаних витрат підтверджується довідками лікувального закладу від 29 серпня 2019 року № 01-13/884 та від 25 вересня 2019 року № 01-13/972 (а.с. 11, 82).

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого цивільний позов про відшкодування матеріальної (6764,64 грн) та моральної (30000 грн) шкоди завданої злочином, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди у сумі 6764,64 грн. підтверджується належними доказами. Так, в наслідок ДТП був пошкоджений одяг потерпілого, з метою заміни якого ним був придбаний аналогічний, а саме: сорочка вартістю 330 грн., джинси вартістю 620 грн., куртка-вітровка «Коламбія» вартістю 2650 грн. Факт придбаного одягу та його вартість підтверджується поясненнями потерпілого та копіями товарних чеків і не оспорюєтся обвинуваченим (а.с.59-60).

Крім того в наслідок ДТП потерпілий вимушений був проходити тривале стаціонарне лікування та придбавати необхідні для лікування медикаменти, санітарно-гігієнічні засоби, самостійно діставатись до бюро судово-медичної експертизи в м. Полтаві. Необхідність та розмір вищевказаних витрат за період 24 липня по 16 жовтня 2019 року в сумі 3164,64 грн. підтверджується виписками з медичної документації, копіями відповідних чеків та квитанцій та обвинуваченим також не оспорюєтся (а.с. 41-60).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно ч.1, п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі отриманих в судовому засіданні показань обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 та досліджених письмових матеріалів, суд дійшов висновку, що потерпілий пережив сильні фізичні, душевні та психологічні страждання, як під час ДТП у вигляді сильного стресу обумовленого даною подією, так і після ДТП, що обумовлені отриманими ним тілесними ушкодженнями та супроводжуючими їх болісними відчуттями, необхідністю проходження тривалого стаціонарного лікування, участі в слідчих та судових діях, знищення його особистого одягу. В наслідок тривалого лікування потерпілий зазнав вимушених негативних змін у повсякденному сталому житті, а також у вигляді неможливості здійснювати службову діяльність на протязі більше 3-х місяців. Також, на думку суду, значні моральні страждання у потерпілого викликають подальші перспективи його військової служби через отримані ним тілесні ушкодження та необхідність тривалого лікування.

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 30000 грн. є обґрунтованими та розумними, виходячи з встановлених фактичних обставин справи.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, викладені ним у відзиві на позовну заяву, згідно яких він вважає, що виплата матеріальної та моральної шкоди повинна здійснюватись страховиком - ПАТ «НАСК «Оранта», яким застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, згідно з п. 10 ч.1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Таким чином КПК України потерпілому від кримінального правопорушення надано альтернативу пред`явити позов до обвинуваченого або до юридичної особи (в даному випадку страховика), яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду.

В даному випадку, скориставшись своїм правом, потерпілий пред`явив цивільний позов безпосередньо до обвинуваченого

Крім того доводи обвинуваченого, що він та потерпілий повідомили страховика про настання страхового випадку, а страховик не заперечує проти виплати страхового відшкодування не підтверджуються жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Оскільки на підтвердження своїх доводів обвинуваченим суду надано лише копію страхового полісу. В той же час жодних документів, що його звернення до страховика в порядку та в строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», погодження зі страховиком розміру страхового відшкодування ним не надано. Тобто обвинуваченим жодним чином не підтверджено вжиття ним заходів направлених на отримання страхового відшкодування потерпілим в наслідок його дій ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, необхідним задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 в повному обсязі.

Керуючись вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати у розмірі 4082,26 грн. на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити керуючись приписами ст. 100 КПК України, а саме транспортні засоби та документи повернути власникам.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заявлені до ОСОБА_4 прокурором цивільні позови про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь місцевого бюджету (р/р 4531, , ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019) 12699 (дванадцять тисяч шістсот дев`яності дев`ять) грн 98 коп. на відшкодування витрат пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_5 .

Заявлений до обвинуваченого потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 6764 (шість тисяч сімсот шістдесят чотири) грн 64 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та 30000 (тридцять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди завданої злочином, а всього стягнути 36764 (тридцять шість тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 4082 (чотири тисячі вісімдесят дві) грн 26 коп. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта у кримінальному провадженні.

Автомобіль «Рута СПВ-20», д.н.з. НОМЕР_3 , червоного кольору - повернути власнику ОСОБА_8 .

Автомобіль «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 повернути власнику ОСОБА_9 .

Посвідчення водія серії НОМЕР_6 від 04.05.2012 повернути власнику ОСОБА_4

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1