Справа № 745/827/18
№ провадження 1-кп/738/10/2019
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2013 року за №0000017, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Сосниця Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2007 року за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296, ст.353 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 296 КК України, -
за участю учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2007 року за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296, ст.353 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку повторно вчинив новий, умисний злочин.

Так, 08 березня 2008 року близько 01-00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , діючи спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які засуджені вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2008 року за вчинення вказаного злочину, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинного наніс декілька ударів руками та ногами в область тулуба та голови ОСОБА_6 , спричинивши йому згідно з висновком експерта №142 від 01 квітня 2008 року, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійних ран тім`яної ділянки голови, синця в ділянці правої очниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; травматичної ампутації нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності на 10 %.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за частиною 3 статті 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 3 статті 296 КК України.
Показання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину за висунутим обвинуваченням не визнав та показав, що 07 березня 2008 року він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими особами, яких вже й не пам`ятає, святкували день народження ОСОБА_14 , вживали алкогольні напої. ОСОБА_15 зателефонував на мобільний телефон брат ОСОБА_16 та попросив приїхати в село Волинка, бо в нього неприємності. Він разом з ОСОБА_17 та іншими особами, поїхали в село Волинку, як з`ясувалось ніяких неприємностей у ОСОБА_18 не було. Останній повідомив йому, що нібито ОСОБА_19 пообіцяв тому хто поб`є його ( ОСОБА_20 ) дві 3-х літрові банки меду й запропонував поїхати до нього та розібратись. Коли приїхали до подвір`я ОСОБА_21 , то ОСОБА_16 та ОСОБА_8 покликали потерпілого з будинку, ОСОБА_16 став говорити ОСОБА_6 про мед, останній відповів, що такого не було. Потім ОСОБА_16 завдав потерпілому удар кулаком правої руки в обличчя, у відповідь ОСОБА_22 вдарив ОСОБА_23 , від чого той втратив рівновагу та впав. Він ( ОСОБА_4 ) відійшов в сторону, оскільки вже був умовно засуджений та стояв біля автомобіля. За ОСОБА_24 вступився брат ОСОБА_25 , якому під час бійки порвали курточку, ОСОБА_8 почав заступатись за Прищеп ОСОБА_26 та ОСОБА_23 та завдав близько 2 ударів по тілу ОСОБА_6 , в цей час ОСОБА_25 взяв з машини обрізок металевої труби довжиною близько 50-60 см та почав наносити удари по тулубу та голові ОСОБА_27 , від чого останній присів та почав закривати руками голову. Потім він ( ОСОБА_4 ) сказав ОСОБА_6 , щоб той біг додому та почав розтягувати хлопців. Коли потерпілий втік, то всі сіли в машину та поїхали спочатку в село Галайбино, куди відвезли ОСОБА_8 , потім у село Волинку відвезли ОСОБА_24 , а вже потім поїхали на роботу до ОСОБА_14 ставити службовий автомобіль. Він ( ОСОБА_28 ) бачив як ОСОБА_25 дістав обрізок труби з машини та мив її, після цього поїхали на іншій машині до нього ( ОСОБА_4 ) додому, де ОСОБА_25 розповів його матері, що він ( ОСОБА_4 ) не брав участі у бійці. Обвинувачений ОСОБА_4 просив його виправдати.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 296 КК України, підтверджується наступними доказами, які були досліджені безпосередньо судом під час судового розгляду.
Показання потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду показав, що 08 березня 2008 року близько 01-00 години ночі у вікно будинку за місцем його проживання по АДРЕСА_2 постукали ОСОБА_16 та невідомий йому на той час хлопець, як потім з`ясувалось, це був ОСОБА_29 , він вийшов, поспілкувався з ними, на їх пропозицію вони разом вийшли на вулицю, де його відразу оточили інші хлопці, серед яких він упізнав ОСОБА_4 та ОСОБА_30 , дослівно розмови з ними не пам`ятає, але останні стали дорікати йому, що він нібито «здав» їх працівникам міліції, при цьому ОСОБА_16 першим завдав йому удар рукою в обличчя, потім ззаду хтось натягнув йому на голову куртку, після чого всі інші стали завдавати йому удари з усіх боків руками та ногами у різні частини тіла, він впав на землю. ОСОБА_4 разом з іншими хлопцями наносив йому удари, бив ногами по тулубу та голові, скільки ударів хто наносив вже не пам`ятає, оскільки декілька разів під час бійки втрачав свідомість, коли прийшов до тями, піднявся та хотів втекти, але ОСОБА_4 наздогнав його, збив з ніг і продовжував наносити удари ногами по тулубу. Потерпілий вважає, що саме від удару ОСОБА_4 , який був взутий в чоботи типу Берці з металевими вставками, він і отримав тілесне ушкодження у вигляді ампутації нігтьової фаланги пальця, чи завдавалися йому удари монтировкою він не пам`ятає. Потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, при вирішенні питання про призначення йому покарання покладається на розсуд суду.
Показання свідків.
Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_32 показали, що вони не були очевидцями події, а про побиття ОСОБА_6 дізналися від ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , останній дуже хвилювався з приводу того, що трапилося, оскільки вже мав умовний строк покарання, та говорив, що не бив потерпілого, а лише розтягував хлопців. Зокрема, свідок ОСОБА_31 показав, що під час зустрічі з ОСОБА_33 та ОСОБА_34 останній розповідав як він монтировкою бив потерпілого.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 показали, що в березні місяці 2008 року, точної дати не пам`ятають, святкували день народження ОСОБА_14 , всі вживали спиртні напої, потім з ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_35 поїхали кататися на автомобілі, яким керував ОСОБА_9 , коли приїхали до потерпілого, вони вдвох ( ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ) залишилися в автомобілі, спали, оскільки перебували в стані алкогольного сп`яніння, хлопці розповідали, що була бійка з ОСОБА_6 .. Також свідок ОСОБА_12 показав, що через пару днів ОСОБА_36 заходив до ОСОБА_37 й розповідав, що він не бив потерпілого, оскільки у нього умовний термін.
Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду показав, що років десять тому, точної дати не пам`ятає, він зустрічався з ОСОБА_33 та ОСОБА_34 у останнього на день народженні, чим закінчилися їх пригоди дізнався лише через день чи два, ОСОБА_4 розповідав йому, що не бив ОСОБА_6 , а лише розтягував хлопців.
Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду показав, що точної дати не пам`ятає, років 10 тому, він, його брат ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та інші хлопці поїхали до ОСОБА_6 , була бійка, свою причетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому не заперечував, хто ще бив потерпілого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_25 під час судового розгляду показав, що 08 березня 2008 року святкували його день народження, серед гостей був і ОСОБА_38 , коли каталися по місту на автомобілі хтось запропонував заїхати до ОСОБА_6 розібратись з приводу меду. Він зупинив автомобіль метрів за 200-300 від подвір`я потерпілого, хтось сходив покликав потерпілого, останній вийшов на вулицю, була розмова за мед, почалася штовханина, ОСОБА_39 в цей час стояв біля автомобіля. Під час бійки йому ( ОСОБА_9 ) хтось розірвав куртку, він пішов до автомобіля й сказав про це ОСОБА_40 , останній пішов до натовпу, чув як ОСОБА_39 кричав: «Хорош». В цей час ОСОБА_11 спав в автомобілі, хтось під кущем. Коли він вдруге підійшов до хлопців, потерпілий лежав на землі, біля нього стояли брат ОСОБА_16 , ОСОБА_8 і ОСОБА_4 , потерпілий піднявся і побіг. Чи вчиняв ОСОБА_4 хуліганські дії стосовно ОСОБА_6 не пам`ятає. Не заперечував, що у машині була металева монтировка, але він її брав, і потерпілого монтировкою не бив.
Документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.
Згідно з протоколом прийняття усної заяви (повідомлення) про злочин від 08 березня 2008 року ОСОБА_6 повідомив, що 08 березня 2008 року близько 01 години 30 хвилин біля його помешкання по АДРЕСА_2 його побили ОСОБА_16 та інші невідомі особи чоловічої статі, очевидцем вчинення злочину вказано ОСОБА_4 (а.с. 121).
Згідно з постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 14 квітня 2008 року порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України (а.с. 136 том 1).
Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0000017, відомості за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України, з фабулою щодо вчинення 08 березня 2008 року ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 хуліганських дій, під час яких спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_6 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2013 року (а.с. 117, том 1).
Постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 17 січня 2018 року слідчим змінено кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000017 від 18 січня 2013 року з ч.2 ст. 296 КК України на ч.3 ст. 296 КК України (том 1, а.с. 226-227).

У протоколі огляду місця події від 08 лютого 2008 року та у додатку до нього - Схемі огляду зафіксовано місце пригоди, виявлено на ґрунті сліди речовини темно-бурого кольору, фалангу пальця, які були вилучені з місця події (а.с.122-127 том 1).

Під час судового розгляду заперечень від учасників судового розгляду щодо дати складання протоколу огляду місця події та додатку до нього не надійшло, а тому суд вважає, що при складанні даного протоколу мала місце описка у написанні дати складення протоколу.

У Висновку експерта №142 від 09 квітня 2008 року зазначено, що за результатами проведення судово-медичної експертизи експерт дійшов висновку про те, що у ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійних ран тім`яної ділянки голови, синця в ділянці правої очниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; садна в ділянці гребня лівої вдохвинної кістки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; травматичної ампутації нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності на 10 %. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупого предмету, в тому числі в час та при обставинах вказаних в постанові; тілесні ушкодження потерпілого не могли утворитись при самопадінні останнього з висоти власного зросту на тверду поверхню (а.с.81-83 том 1).

З протоколу виїмки від 14 травня 2008 року вбачається, що ОСОБА_4 добровільно видав взуття типу «Берці» з фірмовою биркою з надписом «GRINDERS», в якому, як пояснив останній, він перебував під час вчинення стосовно потерпілого ОСОБА_6 хуліганський дій, участі в яких він не брав (том а.с.145).

Згідно з Висновком експерта №192 від 19 травня 2008 року за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, для проведення якої експерту слідчим були надані металева монтировка та взуття «GRINDERS», наявні у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, зокрема, у вигляді травматичної ампутації нігтьової фаланги п`ятого пальця лівої кисті, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати працездатності на 10 % могли утворитись при дії тупого предмета, а саме чобота, представленого на експертизу, чи металевого прута, при умові, що в момент контакту рука потерпілого була фіксована на твердій поверхні (а.с. 147-149 том 1).

З метою перевірки і уточнення відомостей, отриманих під час допиту потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_41 та свідка ОСОБА_9 , з їх участю були проведені слідчі експерименти із застосуванням технічного засобу фіксації цифрової камери Panasonic. Під час розгляду справи у суді були відтворені відеозаписи слідчих експериментів, які містяться на оптичних носіях Kingston Mikro SD, доданих до протоколів проведення слідчих експериментів від 24 вересня 2018 року, 13 вересня 2018 року та від 10 вересня 2018 року відповідно.
У Протоколі проведення слідчого експерименту від 24 вересня 2018 року зазначено про проведення слідчого експерименту з участю потепілого ОСОБА_6 .. У відеофайлі із записом слідчого експерименту, що міститься на флешносії, доданому до протоколу, зафіксовано, що ОСОБА_6 розповідає про обставини вчинення хуліганських дій стосовно нього ОСОБА_42 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 та ОСОБА_43 , показує місце, де знаходився автомобіль та куди він підійшов з ОСОБА_44 та ОСОБА_45 після розмови з ними на подвір`ї свого господарства, розповідає як його оточили ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_38 та інші особи, їх розташування по відношенню до нього, зокрема, зазначив, що навпроти нього знаходився ОСОБА_16 , який першим завдав йому удар, ОСОБА_46 стояв ліворуч від нього, потім потерпілий розповідає які дії вони вчиняли стосовно нього, зокрема, зазначив, що ОСОБА_39 разом з іншими завдавав йому удари ногами по тулубу та голові, коли він ( ОСОБА_6 ) лежав на землі. Відеозапис слідчого експерименту узгоджується з відомостями щодо проведення слідчого експерименту, внесеними до протоколу проведення слідчого експерименту, а також показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими під час судового розгляду (т. 2 а.с. 81-84).
У Протоколі проведення слідчого експерименту від 13 вересня 2018 року зазначено про проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_4 .. У відеофайлі із записом слідчого експерименту, що міститься на флешносії, доданому до протоколу, зафіксовано, що ОСОБА_4 розповідає про обставини, які передували приїзду до потерпілого ОСОБА_6 , в тому числі і про вживання ним спиртних напоїв на день народженні ОСОБА_14 , про те, що ОСОБА_6 з будинку покликали ОСОБА_47 та ОСОБА_45 , показує місце, де знаходився автомобіль, на якому вони ( ОСОБА_4 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , ОСОБА_48 та інші) приїхали до ОСОБА_6 , місце, де розпочала бійка між ОСОБА_42 та потерпілим ОСОБА_6 , як ОСОБА_25 вступився за брата та завдавав удари ОСОБА_27 металевою трубою по тулубу та голові, а також розповідає про його ( ОСОБА_4 ) дії направлені на припинення бійки. Відеозапис слідчого експерименту узгоджується з відомостями щодо проведення слідчого експерименту, внесеними до протоколу проведення слідчого експерименту, а також показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , наданими під час судового розгляду (т. 2 а.с. 85-89).
У Протоколі проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2018 року зазначено про проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 .. У відеофайлі із записом слідчого експерименту, що міститься на флешносії, доданому до протоколу, зафіксовано, що свідок ОСОБА_9 показує місце, куди під`їхали на автомобілі, та розповідає про обставини вчинення хуліганства стосовно потерпілого ОСОБА_6 , зокрема, про те, що в той час як хтось із хлопців пішов кликати ОСОБА_6 він знаходився біля автомобіля, потім побачив як між хлопцями почалася штовханина, він ( ОСОБА_25 ) побіг їх розтягувати, в цей час ОСОБА_39 відійшов від натовпу і пішов до автомобіля. ОСОБА_6 вчепився за його куртку і порвав, він пішов в сторону автомобіля й розповів про це ОСОБА_4 , останній зі словами, що піде й розбереться, пішов до натовпу, потім він ( ОСОБА_49 ) чув крики «Хорош, хорош». Хлопці, хто саме не пам`ятаю, які підійшли до автомобіля, сказали, що ОСОБА_39 вбиває ОСОБА_50 , він побіг туди й побачив, як ОСОБА_39 завдає удари ногами потерпілому, а останній, лежачи на землі, закривав голову руками, він став відтягувати ОСОБА_20 , ОСОБА_22 почав тікати, ОСОБА_39 побіг за ОСОБА_51 в сторону будинку, потім він ( ОСОБА_49 ) сказав, що вже їде звідси, всі сіли в автомобіль і поїхали, а ОСОБА_39 на ходу вскочив в автомобіль. Відеозапис слідчого експерименту узгоджується з відомостями щодо проведення слідчого експерименту, внесеними до протоколу проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 77-80).
Захисник та обвинувачений просили визнати недопустимими доказами вказані протоколи проведення слідчих експериментів, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не відкривалися їм додані до протоколів карти пам`яті з відеозаписами слідчих експериментів, вони не визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, у протоколах проведення слідчих експериментів не зазначено, що додатками до них є карти пам`яті з відеозаписами слідчих експериментів.
Статтею 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 104 КПК України передбачені вимоги щодо форми та змісту протоколу.
Відповідно до вимог статті 105 КПК України відеозапис процесуальної дії є додатком до протоколу, який повинен бути належним чином виготовлений, упакований з метою надійного збереження, а також засвідчений підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні. Вказані норми закону дотримані слідчим.
Той факт, що у протоколах проведення слідчих експериментів не зазначено, що додатком до них є карти пам`яті з відеозаписами слідчих експериментів, та останні не визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, на думку суду, не може бути підставою для визнання цих слідчих дій недопустимими доказами, оскільки цей факт не підпадає під поняття недопустимості доказів в розумінні ст. 87 КПК України.
При дослідженні судом вказаних доказів обвинувачений не зазначав про порушення його прав внаслідок проведення вказаних процесуальних дій. Захисником не надано доказів, що проведення слідчих експериментів було здійснено з порушеннями прав інших осіб, а також не надано доказів наявності під час проведення слідчих експериментів діянь, які б свідчили про істотні порушення прав людини і основоположних свобод людини.
Після проведення слідчих експериментів, в тому числі й з участю підозрюваного ОСОБА_41 та його захисника, зауважень і заяв від підозрюваного ОСОБА_41 та його захисника, а також від інших учасників слідчого експерименту не надходило.
Також на переконання захисника окремою підставою для визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_52 від 24 вересня 2018 року, є й те, що слідчий експеримент був проведений в період часу з 13.48 до 14.00 години, тобто за 12 хвилин, протягом яких фізично неможливо провести слідчий експеримент та скласти протокол слідчої дії, окрім того, між показаннями потерпілого ОСОБА_6 під час слідчого експерименту та його поясненнями наданими ним слідчому у 2008 році є суттєва різниця, оскільки у 2008 році ОСОБА_6 не вказував на те, що його побив ОСОБА_4 ..
Як вбачається з відеозапису слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_6 , слідчим після закінчення слідчого експерименту було оголошено, що всі учасники слідчої дії залишаються для складання протоколу проведення слідчого експерименту, тобто протокол слідчої дії було складено безпосередньо після закінчення слідчого експерименту, що узгоджується з вимогами ст. 106 КПК України.
Посилання захисника на наявність суттєвої різниці між показаннями потерпілого ОСОБА_6 під час слідчого експерименту та його поясненнями наданими ним слідчому у 2008 році, суд вважає безпідставними, виходячи із змісту такої загальної засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, речей і документів.
Так, згідно з положеннями ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Підстав не довіряти показанням потерпілого, наданими під час судового розгляду та слідчого експерименту, проведеного з його участю, чи вважати, що потерпілий умисно обмовив обвинуваченого, суд не вбачає, і стороною захисту такі показання теж не були спростовані.
Окремою підставою для визнання недопустимим доказом проведений слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_9 захисник зазначає й те, що під час проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_9 , останньому не було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а саме право не свідчити проти себе, оскільки він є одним із співучасників вчинення хуліганських дій стосовно ОСОБА_6 , за які вже відбув покарання.
Посилання сторони захисту на те, що свідку ОСОБА_9 не було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Право не свідчити проти себе тісно пов`язане з презумпцією невинуватості. Проте захист за ч. 2 ст. 6 Конвенції припиняється, коли особа вже була належним чином визнана винною у вчиненні злочину, про це нагадав ЄСПЛ у рішенні у справі «Ваннер проти Німеччини» (заява № 26892/12).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був засуджений вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2008 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, відбув призначене судом покарання за даним вироком, у даному кримінальному провадженні має процесуальний статус свідка, а тому немає жодної законної підстави для його повторного переслідування в судовому порядку за участь у хуліганських діях після того, як рішення суду у справі про вчинення ним хуліганства стало остаточним.
Вирішуючи питання щодо допустимості показань свідка ОСОБА_14 під час судового розгляду, то суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження свідок ОСОБА_9 повторно самостійно з`явився в судове засідання, в якому після перегляду відеозапису слідчого експерименту з його участю підтвердив показання, надані ним під час слідчого експерименту, зазначивши про добровільність своєї позиції й про те, що його ніхто не примушував змінювати показання, при цьому послався на погане самопочуття, підвищену температуру під час попереднього допиту в судовому засіданні.

Відповідно до статті 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору як його належності, допустимості, так і достовірності. Оцінка достовірності показань свідка залежить від характеру показань свідка, його особи та від співвідношення показань свідка з іншими доказами у провадженні. Стороною захисту не надано доказів, що підтверджують нечесність свідка, його зацікавленість в результатах провадження, оскільки останній був засуджений за вчинення хуліганства стосовно ОСОБА_6 і вже відбув призначене судом покарання, а також його нездатність сприймати і давати правдиві показання.

Щодо твердження сторони захисту про не відкриття стороною обвинувачення їм додатків до протоколів проведення слідчих експериментів, а саме карт пам`яті з відеозаписами слідчих експериментів, та речових доказів, якими у даному кримінальному провадженні визнане вилучене 14 травня 2008 року у ОСОБА_4 взуття типу «Берці» з фірмовою биркою з надписом «GRINDERS», суд виходить з огляду на наступне.
Частинами 1-3 статті 290 КПК України встановлено, що, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Частиною 9 статті 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Частиною 11 статті 290 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Системне тлумачення указаних положень статті 290 КПК України дає підстави вважати, що відкриття матеріалів кримінального провадження відбувається саме на стадії досудового розслідування до направлення обвинувального акту на розгляд суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, доступ до матеріалів досудового розслідування № 0000017 від 18 січня 2013 року обвинуваченому та його захиснику було надано 04 жовтня 2018 року, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування у підшитому і пронумерованому стані в двох томах (том №1 на 225 аркушах; том №2 на 201 аркуші). Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 своїми підписами підтвердили факт надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування, після ознайомлення з якими ОСОБА_4 зазначив про те, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлений в повному обсязі без обмежень в часі, без зауважень (том №2, а.с.91).
Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме взуття «GRINDERS, вилучене у ОСОБА_4 , які надавалися стороною обвинувачення для огляду в судовому засіданні та оглядалися судом і учасниками судового провадження, як встановлено судом, не відкриті стороною обвинувачення стороні захисту, що стверджується стороною захисту та не заперечується стороною обвинувачення.
Разом з тим, відповідні положення статті 290 КПК України передбачають обов`язок сторони обвинувачення лише надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тобто створити можливість для сторони захисту ознайомитися з цими матеріалами, зробити копії або інші відображення цих матеріалів. Однак, відповідно до частини першої статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав. Тому вирішення питання, в якому обсязі скористатися наданою можливістю ознайомитися із матеріалами досудового розслідування, повністю залежить від рішення сторони захисту.
Тому, правило недопустимості доказів, передбачене частиною 12 статті 290 КПК України, стосується лише ситуації, коли сторона обвинувачення не виконала свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, внаслідок чого та була позбавлена можливості ознайомитися з ними. Однак, це правило не поширюється на ситуацію, коли сторона захисту, маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням відмовилася від ознайомлення з ними повністю або в будь-якій частині. Те, що вона не скористалася доступом до речових доказів, не означає, що сторона обвинувачення не виконала вимоги статті 290 КПК.
Суд, враховуючи обставини кримінальної справи, яка розглядається, встановив, що стороні захисту 04 жовтня 2018 року було відкрито матеріали кримінального провадження, отже, сторона обвинувачення виконала свій обов`язок надати стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування, тому сторона захисту не була позбавлена можливості ознайомитися з ними.
До того ж, в наданих матеріалах кримінального провадження містилися додатки до протоколів слідчих експериментів, а саме карти пам`яті з відеозаписами слідчих експериментів, постанова слідчого про визнання речовими доказами взуття, вилученого у ОСОБА_4 , а тому сторона захисту, маючи доступ до матеріалів, за власним рішенням не ознайомилися із додатками до протоколів слідчих експериментів та речовими доказами, оскільки доказів того, що сторона обвинувачення відмовилася надати доступ до речових доказів або чинила перешкоди в цьому, стороною захисту суду не надано.
Із огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати протоколи проведення слідчих експериментів та речові докази недопустимими в контексті статті 87 КПК України.
Таким чином, ретельно дослідивши та проаналізувавши всі заперечення сторони захисту щодо допустимості доказів, суд визнає протоколи слідчих експериментів належними та допустимими доказами, оскільки слідчі експерименти були проведені у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, після проведення слідчих експериментів зауважень і заяв від учасників слідчих експериментів, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_41 та його захисника, у присутності якого проводився слідчий експеримент з участю ОСОБА_4 , не надходило.
Інших вагомих підстав для визнання вказаних протоколів слідчих експериментів недопустимими доказами з боку сторони захисту не зазначено.
На переконання сторони захисту недопустимим доказом у даному кримінальному провадження необхідно визнати й висновок експерта №192 від 19 травня 2008 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, оскільки, на думку сторони захисту, висновок експерта є неповним та незрозумілим, експерт визнав, що надані на експертизу чоботи не діставав з пакету, а тому не зрозуміло на підставі чого зробив висновок про те, що те, що знаходиться у пакеті, змогло причинити потерпілому такі тілесні ушкодження, яким чином вимірював вагу та довжину чобіт також не зрозуміло.
Так, як вбачається з вказаного висновку експерта для проведення даної експертизи експерту були надані металева монтировка та взуття «GRINDERS, вилучене у ОСОБА_4 ..

Під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_53 , роз`яснив Висновок експерта №192 від 19 травня 2008 року, підтвердив вірність цього висновку, зазначивши про те, що в залежності від поставлених слідчим питань в постанові про призначення експертизи, він міг не розпаковувати пакет із речовими доказами, якщо йому достатньо було візуально їх оглянути і відповісти на поставлені питання. На час проведення експертизи речові докази, а саме чоботи були запаковані в поліетиленовий пакет, а металевий прут в паперову упаковку. Виходячи з поставлених перед ним слідчим питань щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого йому достатньо було візуально оглянути речові докази в упаковках та встановити ті їх характеристики (вагу, довжину, жорстку поверхню), що дають можливість відповісти на поставлені питання. На вирішення експертизи не ставилось конкретне питання щодо протектора підошви чобота, якихось відбитків на металевому пруті, які мали бути там і він не зміг би їх побачити через упаковку, якщо б ставилось питання про заподіяння тілесних ушкоджень саме даними предметами та були інші вихідні дані речей щодо їх рельєфної частини чи відбитків на металевому пруті, то тоді б залучалися для вирішення цих питань інші спеціалісти. Експерт зазначив, що у своєму висновку він не стверджував, що саме цим чоботом могли утворитись тілесні ушкодження у потерпілого, ним зроблено висновок, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого предмету (чобота чи металевого прута) за умови, що рука потерпілого в момент контакту була зафіксована на твердій поверхні.
Стороною захисту не заявлялось клопотання про повторний допит експерта та/або призначення повторної експертизи.
Як на один із доказів невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину захисник посилається на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 березня 2008 року, оскільки з нього вбачається те, що саме невідома особа, а не його підзахисний ОСОБА_4 вчинив хуліганські дії по відношенню до потерпілого.
Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 показав, що з приводу завдання йому тілесних ушкоджень він звертався до правоохоронних органів відразу після побиття, пам`ятає лише як викликав працівників міліції, а потім прийшов до тями вже в лікарні, оскільки під час бійки він неодноразово втрачав свідомість, то два тижні пам`ятав події уривками, а тому першим згадав лише ОСОБА_24 , пам`ять до нього поверталася поступово.
Вказані твердження захисника суд вважає безпідставними, оскільки протокол прийняття заяви про вчинення злочину виступає лише складовою із усіх прийнятих судом до уваги допустимих доказів та вказує, зокрема, на те, що потерпілий ОСОБА_6 , відразу, не гаючи часу, після побиття звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину. У протоколі відсутні відомості, що вказували б конкретно на ОСОБА_4 , як на особу, яка завдала тілесні ушкодження потерпілому, однак його зміст свідчить про вчинення стосовно потерпілого злочину, при цьому винуватість ОСОБА_4 підтверджується іншими доказами в своїй сукупності.
Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_13 , оскільки про обставини побиття ОСОБА_6 їм стало відомо від ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , дані свідки не були очевидцями подій, а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в частині показань, що стосуються події хуліганства, оскільки вони хоч і були на місці події разом з її учасниками, але внаслідок алкогольного сп`яніння, спали, бійки не бачили, також про обставини побиття ОСОБА_6 їм стало відомо від учасників події.
Мотиви призначення покарання .
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості в період невідбутого покарання за попереднім вироком, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, за місцем проживання на час вчинення злочину характеризувався негативно, станом на 2018 рік негативні характеристики відсутні, згідно з довідкою-характеристикою від 11 вересня 2018 року №2582 за час проживання ОСОБА_4 на території селищної ради актів до адміністративної комісії при селищній раді стосовно нього не надходило, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, проте проживає з хворою матір`ю (том 2 а.с.50), не працює, відомості щодо стану здоров`я сторонами не надані.
Згідно з Досудовою доповіддю, підготовленою Сосницьким районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області стосовно ОСОБА_4 ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для окремих осіб оцінюється як середній, та надано висновок, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Враховуючи особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, наслідки, які настали від злочину, з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, в тому числі і думки потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією частини 3 статті 296 КК України.
Оскільки ОСОБА_4 вчинив новий злочин до відбуття покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2007 року, яким він засуджений за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296, ст.353 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, то суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтею 71 цього Кодексу, за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.
Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відсутні.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які показали, що вони разом з ОСОБА_4 святкували день народження ОСОБА_14 і вживали спиртні напої, даний факт не заперечував і сам обвинувачений, а тому клопотання захисника про виключення цієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, задоволенню не підлягає.
Мотиви ухвалення рішення про залік досудового тримання під вартою.
Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28 серпня 2018 року ОСОБА_4 затримано 28 серпня 2018 року у зв`язку з встановленням його місцезнаходження, а саме добровільна явка до Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області (том 1, а.с. 243).
Ухвалою слідчого судді Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (том 2, а.с. 5-7), в зв`язку з чим ОСОБА_4 звільнено з-під варти в залі судового засідання в цей же день (том 2 а.с.113).
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України строк попереднього ув`язнення - 28 серпня 2018 року підлягає зарахуванню у строк покарання у виді позбавлення волі.
Ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2018 року ОСОБА_4 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання призначеного вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2007 року у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15 березня 2019 року ОСОБА_4 затримано 15 березня 2019 року (том 2 а.с.156-160).
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з часу його затримання з 15 березня 2019 року.
За повідомленням Генеральної прокуратури Російської Федерації від 05 червня 2019 року за № 81/2-201-18 з метою екстрадиції в Україну ОСОБА_4 тримався під вартою в слідчому ізоляторі протягом 6 місяців в період з 15 січня 2018 року по 13 липня 2018 року включно, та був звільнений з-під варти в зв`язку з закінченням граничного терміну тримання під вартою по законодавству Російської Федерації.
Зокрема, як вбачається з наданих обвинуваченим ОСОБА_4 копій судових рішень, постановою судді Ленінградського районного суду міста Калінінграда від 16 січня 2018 року стосовно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 40 днів, до 23 лютого 2018 року з метою забезпечення подальшої видачі правоохоронним органам України для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України, на території України (а.с. 45-49 том 1).
Постановою судді Ленінградського районного суду міста Калінінграда від 21 лютого 2018 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 14 липня 2018 року включно для забезпечення його видачі правоохоронним органам України для подальшого кримінального переслідування (а.с. 50-54).
На підставі постанови прокурора Ленінградського району міста Калінінграда від 13 липня 2018 року ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із закінченням максимально можливого строку тримання під вартою (а.с.56-57).
Як вбачається із довідки №071029 від 13 липня 2018 року, ОСОБА_4 утримувався в місцях позбавлення волі з 15 січня 2018 року по 13 липня 2018 року (а.с.55 том 1).
Відповідно до статті 577 КПК України строк тримання під вартою з 15 січня 2018 року по 13 липня 2018 року включно підлягає зарахуванню у строк покарання у виді позбавлення волі.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити згідно зі статтею 100 КПК України.
Під час огляду речових доказів в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив належність йому взуття типу Берці, у верхній частині якого прикріплена бирка з надписом «GRINDERS» та при вирішенні питання щодо речових доказів просив повернути йому, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про повернення обвинуваченому ОСОБА_4 взуття типу Берці, виготовленого із шкіри чорного кольору, підошва виготовлена з гуми, розмір 43-44, у верхній частині взуття прикріплена бирка з надписом «GRINDERS», яке передане на зберігання до кімнати речових доказів Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області.
Керуючись статтями 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 296 КК України, та призначити йому покарання - 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
На підставі статті 71 КК України до покарання призначеного судом ОСОБА_4 за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2007 року та остаточно призначити ОСОБА_4 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу його затримання з 15 березня 2019 року.
На підставі частини 5 статті 72 КК України та статті 577 КПК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення 28 серпня 2018 року та з 15 січня 2018 року по 13 липня 2018 року включно.
Речові докази: взуття типу Берці, виготовлені із шкіри чорного кольору, підошва виготовлена з гуми, розмір 43-44, у верхній частині взуття прикріплена бирка з надписом «GRINDERS», передані на зберігання до кімнати речових доказів Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області - повернути ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя ОСОБА_1