Справа № 128/2297/19
УХВАЛА
Іменем України

28 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції заяву засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, не одруженого, раніше судимого:
1)19.11.1985 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився 04.10.1987 по відбуттю строку покарання.

2) 04.01.1991 Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 94, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 11 років позбавлення волі. Звільнився 19.07.2001 року по відбуттю строку покарання.

3) 21.01.2004 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 22.07.2006 по відбуттю строку покарання.

4) 13.09.2006 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 162, ст. 69 КК України, штраф 510 гривень.

5) 04.04.2007 Апеляційним судом Луганської області за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі. Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою у строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України (а.с. 9), в якій він просить замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки він за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, має 11 заохочень, бере активну участь в житті відділення, працює днювальним відділення, відбув відповідну частину покарання, а тому просить застосувати до нього ст. 82 КК України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 підтримав свою заяву та просив її задовольнити, а саме замінити йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, тобто застосувати до нього покарання у виді обмеження волі, де він зможе працювати, а через деякий час звільнитися умовно-достроково. Суду пояснив, що став на шлях виправлення, дисциплінарні стягнення погашені, має заохочення, в установі він працює неофіційно, виконує різні доручення з прибирання тощо, з заявами про офіційне працевлаштування не звертався. У вчиненому злочині розкаюється, вважає, що виною всьому є вживання спиртних напоїв. Сім`ї та родичів, з якими він міг би підтримувати зв`язок, немає, його житло, де він проживав до затримання, знищено.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив заяву засудженого задовольнити, вважає, що в судовому засіданні доведено, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки всі дисциплінарні стягнення погашені та він має заохочення, які характеризують засудженого з позитивної сторони.

Представник установи відбуття покарання в судовому засіданні пояснив, що засуджений перебуває в установі з 2014 року, займається прибиранням на відділенні, за офіційним працевлаштуванням в установі не звертався, втратив всі соціальні зв`язки, тому установою не приймаються рішення про пом`якшення умов відбування покарання, при розгляді даної заяви покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого, вважає що наявні відомості, що характеризують засудженого, не дають підстав стверджувати про стабільну та самокеровану поведінку ОСОБА_6 .

Вивчивши заяву засудженого, вислухавши його пояснення, з`ясувавши позицію прокурора, захисника та представника установи відбування покарань, дослідивши матеріали даної справи та особової справи ОСОБА_6 суд приходить до наступного висновку.
На даний час ОСОБА_6 є засудженим вироком Апеляційного суду Луганської області від 04.04.2007 за п. 13 ч. 2 ст. 115, КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 26.06.2007 вирок Апеляційного суду Луганської області від 04.04.2007 залишено без змін. Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 18.02.2016 зараховано строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою у строк покарання згідно ч.5 ст.72 КК України з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку засудженому ОСОБА_6 рахується з 24.12.2006, кінець строку 21.06.2021.

З характеристики засудженого ОСОБА_6 , наданої установою виконання покарань, вбачається, що ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 24.12.2006, утримувався в Єнакіївській ВК №52 м. Єнакієве, де характеризувався негативно до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів, 3 рази заохочувався. 29.12.2014 прибув в ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» з Бердичівської ВК №70, де характеризувався позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, 3 рази заохочувався. За час відбування покарання в ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази, заохочувався 5 разів. Засуджений ОСОБА_6 на виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням, на відділенні виконує разові доручення. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, водночас не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду та використанню їх тільки за призначенням. Безвідповідально ставиться до робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Залучений до участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження», соціально-корисні зв`язки втрачені. Вину в скоєному злочині за вироком суду визнав повністю.

07.10.2010 комісією установи було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як особі, що не стає на шлях виправлення.

23.06.2016 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.

27.09.2017 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

06.03.2018 Вінницьким районним судом Вінницької області ОСОБА_6 було відмовлено в задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України.

Засуджений ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку як «схильний до суїциду».

З позиції установи відбування покарань, викладеної в характеристиці засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що з урахуванням того, що за час відбування покарання ОСОБА_6 не проявив готовності до самокерованої та правослухняної поведінки, не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами КК України, а також те, що він раніше 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності та за час відбування покарання було застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, у зв`язку з чим скорочено термін відбування покарання адміністрація установи вважає, що застосування ст. 82 КК України засуджений ОСОБА_6 не заслуговує.

Згідно з положеннями, викладеними в ч.ч. 1, 3 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки та ресоціалізація засудженого свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був засуджений за вчинення умисних, корисливих злочинів, та належних висновків не зробив та знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин, а саме умисне вбивство. Протягом часу відбування покарання ОСОБА_6 отримав 7 дисциплінарних стягнень та 11 заохочень. Останнє заохочення до засудженого ОСОБА_6 було застосовано у січні 2019 року, з того часу заохочення не застосовувались.

При цьому, суд враховує позицію адміністрації ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)», яка вважає ,що застосування ст. 82 КК України засуджений ОСОБА_6 не заслуговує.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не лише виправлення засуджених, але також запобігання вчиненню ними та іншими особами нових злочинів та безпосередньо кару засудженого. При цьому, відбування покарання у виді обмеження волі, передбачає можливість короткочасного виїзду за межі виправного центру, або ж проживання за межами гуртожитків після відбуття шести місяців строку покарання, що може сприяти вчиненню засудженим нових злочинів.

Тому суд вважає, що сам факт належної поведінки під час відбування покарання не є безумовною передумовою заміни покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання.

Враховуючи неодноразові судимості ОСОБА_6 , тяжкість та невідворотність наслідків вчиненого ним злочину, його поведінку під час відбування покарання, відсутність заохочень протягом більше 9 місяців, ставлення до праці, а саме те, що він не працевлаштований в установі офіційно за власним бажанням, безвідповідально ставиться до робіт із благоустрою установи, судом не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_6 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах обмеження волі. Таким чином, суд вважає передчасним вирішення питання про заміну невідбутої засудженим частини покарання більш м`яким покаранням.

Виходячи з вищевикладеного, у задоволені заяви засудженого слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: