УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року

м. Київ
справа № 209/1242/13-к

провадження № 51-2527ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року,
встановив:
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2019 року залишив без задоволення заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 05 червня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 квітня 2019 року суду залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесені зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Однак захисник ОСОБА_4 , всупереч вимог КПК, звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресувала не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Також, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 не зазначила, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизувала у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Також Верховний Суд відзначає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак викладені ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.
Таким чином, прохання захисника до суду касаційної інстанції про зміну оскаржуваних судових рішень та постановлення свого рішення є не коректним та не відповідає вимогам ст. 436 КПК.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПКпереглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити їй семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3