Постанова

Іменем України
19 листопада 2019 року
м. Київ
судова справа № 539/3362/17
провадження № 51-1581км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0001611 від 29 жовтня 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Лубен Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 12 вересня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Відповідно до ст. 76 цього Кодексу зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодуванняшкоди: матеріальної 3200 грн та моральної 1000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, залишено без розгляду.
Вирішено долю речових доказів у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду від 12 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.
За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він

23 жовтня 2017 року приблизно о 10:20 у магазині «Продукти» на

просп. Володимирському, 128 у м. Лубнах із корисливих мотивів шляхом вільного доступу викрав із належної ОСОБА_6 барсетки належну йому ж банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .
Цього ж дня ОСОБА_8 , достеменно знаючи пінкод від зазначеної банківської картки, таємно зняв за допомогою картки 3200 грн, викравши в такий спосіб належні ОСОБА_6 гроші, чим завдав збитків останньому на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі потерпілий, не оскаржуючи виду та розміру призначеного ОСОБА_8 покарання, а також не оспорюючи необхідності застосування до останнього положень статей 75, 76 КК України, просить змінити постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_8 , виключити з мотивувальних частин рішень місцевого та апеляційного судів посилання на наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину.
На думку потерпілого,цивільний позов у кримінальному провадженні вирішено всупереч положенням цивільного законодавства, а тому ОСОБА_6 також просить збільшити розмір суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які підлягають стягненню із засудженого на його користь.
Апеляційний суд, на думку потерпілого, формально зазначивши у своєму рішенні доводи, викладені в апеляційній скарзі, всупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України належним чином їх не перевірив і не навів належних мотивів на їх спростування.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції потерпілий ОСОБА_6 , висловивши свої доводи, підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити; представник потерпілого ОСОБА_7 , висловивши свої доводи, також просила касаційну скаргу потерпілого задовольнити; прокурор вважав, що доводи потерпілого, викладені в касаційній скарзі, про порушення процесуального закону в результаті розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, є обґрунтованими, а тому просив постановлені в ньому судові рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 вказаної статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Доводи в касаційній скарзі потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині визнання місцевим судом щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання, були предметом перегляду апеляційним судом, який визнав такі доводи потерпілого безпідставними.
Так, з огляду на матеріали кримінального провадження засуджений

ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду свою винуватість у скоєному визнав та розкаявся, погодився давати пояснення щодо обставин вчиненого ним злочину, не ухилявся від слідства, суду та добровільно видав банківську картку. Крім того, під час судового провадження кримінального провадження в суді апеляційної інстанції засуджений

ОСОБА_8 визнав свою винуватість у вчиненому та попросив вибачення за скоєне, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про наявність у кримінальному провадженні пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин щире каяття і сприяння у розкритті злочину.
Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З урахуванням того, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у цій частині, колегія суддів не встановила, касаційна скарга потерпілого в цій частині задоволенню не підлягає.
Проте з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.
У п. 1 частин 1 і 2 ст. 438 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі його порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 зазначеного Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Умотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 ст. 374 КПК України передбачено, що в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду, а також мотиви його вирішення та положення закону, якими керувався суд.
Однак колегія суддів касаційного суду вважає, що в результаті розгляду цивільного позову потерпілого в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції проігнорував указані вимоги ч. 2 ст. 374 цього Кодексу, а також проігнорував вимоги ст. 128 КПК України, відповідно до яких цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 129 цього Кодексу суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадку виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 129 КПК України), а також у разі неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 цього Кодексу).
Всупереч наведеному суд першої інстанції залишив без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої його здоров`ю.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи потерпілого щодо неправильного вирішення цивільного позову, послався на те, що доводи потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого на його користь витрат на лікування та обстеження не є шкодою, завданою в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому стягненню з обвинуваченого не підлягають.
Проте апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що розмір заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з погіршенням стану здоров`я (витрат на лікування та обстеження), потерпілий обґрунтовував з огляду на нервове перенавантаження внаслідок вчинення ОСОБА_8 злочину щодо нього, тобто згаданий суд не звернув належної уваги на те, що місцевий суд усупереч вимогам процесуального закону не розглянув позову в цій частині, чим порушив вимоги закону.
Крім того, на думку колегії суддів касаційного суду, апеляційний суд, погодившись із визначеним місцевим судом розміром суми відшкодування моральної шкоди 1000 грн, не звернув належної уваги на те, що місцевий суд, пославшись на ненадання потерпілим жодних даних для з`ясування глибини, тривалості моральних страждань і необґрунтування заявленої суми відшкодування моральної шкоди,не навів переконливих мотивів свого рішення.
Вказані порушення є істотними, а тому судові рішення щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 не можуть вважатися законними й обґрунтованими і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК Україна підлягають скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня

2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті постановлені судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3