ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1796/19
Номер провадження 11-cc/819/616/19 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

Підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000040 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 28 листопада 2019 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу з доповненнями в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що слідчий суддя допустив суттєве порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки продовжив строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 поза межами строку досудового розслідування.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 вересня 2019 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000040 було продовжено до 10 листопада 2019 року, тому вимога слідчого у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 30 днів поза межами строку досудового розслідування суперечить вимогам ч.3 ст.197 КПК України та практикою ЄСПЛ.

Вказує, що згідно ч.3 ст.219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України не включається у строки, передбачені даною статтею. Однак, за наявності інших запобіжних заходів, встановлених ч.1, 2 ст.176 КПК України, лише строк тримання під вартою та строк домашнього арешту обмежується строком досудового розслідування і виключень з цього переліку немає.

На думку захисника, строк тримання під вартою при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження поза межами строку досудового розслідування, жодним процесуальним законом не визначений, а тому врахування його у строк досудового розслідування обов`язково призведе до невиправданого та незаконного тримання підозрюваного під вартою, що є неприпустимим.

Період тримання підозрюваного під вартою протягом часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, поза межами встановлених строків досудового розслідування не відповідає вимогам п.1 ст.5 Конвенції.

Вважає, що на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 слідчий суддя мав продовжити строк дії запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування, тобто до 10 листопада 2019 року.

Слідчий суддя не взяв до уваги, що клопотання слідчого не містить обставин, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Підозра ОСОБА_8 в інкримінованих злочинах є необґрунтованою.

Вказує, що підозрюваний до моменту обрання щодо нього запобіжного заходу добровільно з`являвся до слідчого для отримання підозри, добровільно з`явився до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_8 належним чином виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому ризик можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду є недоведеним.

Докази впливу ОСОБА_8 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні відсутні, оскільки підозрюваний взагалі не знайомий з вказаними особами та непричетний до вчинення інкримінованих злочинів.

ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки, громадянську дружину, доньку, 2013 року народження, проживає разом з родиною та бабусею, 1937 року народження.

Речові докази та документи по справі зібрані та відкриті для ознайомлення, а тому ризик знищення доказів відсутній.

Доказів того, що підозрюваний може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню прокурором не надано.

На підозрюваного здійснюється тиск органами досудового розслідування.

З приводу протиправних дій працівників СУ ГУНП в Херсонській області відкрито два кримінальних провадження у Державному бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі.

Судове засідання 29 жовтня 2019 року, в якому розглядалася заява ОСОБА_8 про відвід слідчому судді, було проведено без участі захисника, чим порушено право підозрюваного на захист.

Заслухавши суддю - доповідача, підозрюваного, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, і підозра у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наведеними у клопотанні слідчого доказами.

Крім того, судом враховано, що під час досудового розслідування зібрані докази, достатні для складання обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, 16 жовтня 2019 року слідчим СУ ГУНП в Херсонській області на підставі доручення прокурора про виконання вимог ст.290 КПК України здійснено повідомлення потерпілим, підозрюваним та стороні захисту про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх вірними та обґрунтованими.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме даними, що містяться в протоколах огляду місця події від 26 січня 2019 року, протоколах допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 ; протоколах допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 ; протоколі обшуку від 18 березня 2019 року; висновку товарознавчої експертизи № 1728-мт від 05 червня 2019 року; висновками судово-медичних експертиз № 21 та № 22, згідно з якими встановлено наявність у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні ЄСПЛ від 14 березня 1984 року у справі "Феррарі-Браво проти Італії" зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час судового розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів позбавлені правових підстав.

Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має цивільну дружину та дитину.

Поруч із цим, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , а саме позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, обставини, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, особлива зухвалість дій підозрюваних, які діяли за попередньою змовою між собою з корисливих мотивів, також те, що злочин був поєднаний із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке супроводжувалось зв`язуванням рук та ніг пластиковими стяжками, шпагатом, вставлянні кляпу в ротову порожнину та нанесенням ударів руками і ногами в область голови та тулуба потерпілих, а також поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке виразилось у демонстрації предмету, схожого на автоматичну вогнепальну зброю та приведенні її у готовність до пострілу, особливо великий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також те, що двоє осіб, які брали участь у розбійному нападі разом з ОСОБА_8 , на даний час органом досудового розслідування не встановлені, сам підозрюваний ОСОБА_8 зареєстрований та фактично проживає на території Запорізької області, тобто поза межами розташування органу досудового розслідування, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам встановленим слідчим суддею.

Посилання апеляційної скарги захисника на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання не можуть бути визнані такими чинниками, які самі по собі зменшують встановлені у кримінальному провадженні ризики, та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги, які це заперечують, являються немотивованими.

Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Крім того, на теперішній час у ході досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України та надати сторонам кримінального провадження достатній час для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, до яких їм буде надано доступ; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

16 жовтня 2019 року слідчим СУ ГУНП в Херсонській області на підставі доручення прокурора про виконання вимог ст. 290 КПК України здійснено повідомлення потерпілим, підозрюваним та стороні захисту про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтвердив, що сторона захисту не закінчила ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 також обумовлюється і процесуальною поведінкою сторони захисту, яка тривалий час ознайомлюється з матеріалами досудового розслідування.

Посилання апеляційної скарги захисника про те, що строк тримання підозрюваного під вартою продовжено поза межами строку досудового розслідування, колегія суддів визнає непереконливими, з огляду на те, що період, який має братись до уваги при визначенні тривалості кримінального провадження, починає перебіг з дня "пред`явлення особі обвинувачення" в автономному та фактичному значенні цього терміна. Цей період закінчується днем встановлення обґрунтованого обвинувачення, або припинення провадження (рішення у справі "Федько проти України"). А тому, доводи сторони захисту з цього приводу, згідно положень ст. 197 КПК України, не заслуговують на увагу. При цьому колегія суддів враховує вимоги ч. 3 ст. 219 КПК України, за якими строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, згідно вимог ст. 290 КПК України не включається у строки, передбачені ст. 219 КПК України.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на захист, права на свободу та особисту недоторканість, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, в тому числі про те, що на підозрюваного здійснюється тиск органами досудового розслідування, не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.

Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2019 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4