Житомирський апеляційний суд
Справа №4805/100/19 Головуючий у 1-й інст. МокрецькийВ.І.
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю
секретаря: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000590 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року, яким засуджено

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено повністю.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 - 9 544 грн. матеріальної шкоди.

Речові докази, а саме: сліди пальців рук залишено при матеріалах кримінального провадження; сковорідку, дві каструлі з кришками, електроплитку, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Житомирського районного відділення поліції передано потерпілій ОСОБА_10 .

Цим вироком засуджено також ОСОБА_9 , щодо якого судом апеляційної інстанції скасовано вирок та постановлено новий, в частині призначеного покарання.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд першої інстанції, 07 червня 2017 року близько 15 год. ОСОБА_9 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , запропонував останньому вчинити крадіжку майна з будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , на що останній добровільно погодився, тим самим вступив у попередню злочинну змову.

Цього ж дня о 15 год. 45 хв. ОСОБА_9 із ОСОБА_5 прийшли до будинку АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 . Впевнившись у відсутності власниці будинку та членів її родини, діючи за чітким розподілом ролей по заздалегідь обговореному плану, ОСОБА_9 о 16 год. пішов на дорогу, яка веде до провулку Довжик, де спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередити ОСОБА_5 про появу ОСОБА_8 чи інших сторонніх осіб. В цей час ОСОБА_5 шляхом виймання скла через вікно незаконно проник всередину будинку звідки таємно, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , викрав ноутбук «LENOVO G 580» моделі 20157, чорного кольору вартістю 7000 грн., радіокристалічний телевізор «LG» моделі 29LN450U чорного кольору вартістю 2544,50 грн., які належать ОСОБА_8 .

Викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 9544, 50 грн.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації та доведеності його вини вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд при ухваленні вироку про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивував, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які негативно характеризують обвинуваченого, зокрема, схильність до протиправної поведінки.

Під час розгляду даного кримінального провадження 27.08.2017 року ОСОБА_5 вчинив новий умисний злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України.

Вважає, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та продовжує вести суспільно небезпечний спосіб життя. Наведені обставини виключають можливість призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 ч. 3 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд призначив ОСОБА_5 м`яке покарання, то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так, прокурор в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування вироку в частині призначеного покарання вказує на схильність обвинуваченого до протиправної поведінки і при цьому посилається на здійснення щодо ОСОБА_5 провадження за ч. 2 ст. 186 КК України.

З такими доводами прокурора колегія суддів погодитись не може, оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України вироком суду не встановлена.

В статті 62 Конституції України встановлено принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання на думку колегії суддів врахував вказані вимоги закону.

Покарання ОСОБА_5 на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, обставини що пом`якшують його покарання - визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів, щире каяття, вибачення в залі суду перед потерпілими, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризуються за місцем проживання, має молодий вік.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що під час апеляційного розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_5 частково відшкодував потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду, в розмірі 2000 грн., а також дані рапорту-характеристики дільничного про те, що в період з 27.08.17 року по 18.11.2019 року ОСОБА_5 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, скарг та заяв щодо нього не надходило.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання призначеного ОСОБА_5 покарання з застосуванням ст. 75 КК України явно несправедливим через його м`якість, а також не вважає, що суд першої інстанцій неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: