ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3276/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , строком на 60 днів до 21 грудня 2019 року.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Таким чином суд першої інстанції зробив висновок, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість пред`явленого обвинувачення, дають підстави вважати, що зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд не обґрунтував наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також повідомляє, що сам прокурор не впевнений у існуванні ризиків, про що вказано у відповідному клопотанні сторони захисту.

Клопотання подано прокурором із порушенням строків.

Наголошує, що суд першої інстанції не досліджував доказів які начеб то підтверджують обґрунтованість підозри, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів.

Крім того зазначає, що прокурор зазначав про існування двох ризиків, натомість суд встановив три.

Посилається на практику ЄСПЛ з приводу тримання під вартою осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Посилається на практику ЄСПЛ з приводу тримання під вартою осіб.

Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог закону та не взяв до уваги практику ЄСПЛ, не врахував його стан здоров`я та неможливість в умовах слідчого ізолятора отримати належну медичну допомогу.

Також повідомляє, що стан його здоров`я за час знаходження під вартою погіршився,

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Із клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вбачається, що зібрані під час досудового розслідування докази обґрунтовують підозру ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, законних джерел заробітку не має, неодружений, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 січня 2013 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

При цьому належить врахувати, що ОСОБА_8 раніше звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та умовно-достроково, проте висновків для себе не зробив і порушив покладені на нього обов`язки - продовжував вчиняти злочини.

Вказане, на думку колегії суддів свідчить про стійку антисоціальну поведінку ОСОБА_8 .

Вказані відомості про особу ОСОБА_8 додатково підтверджують існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до матеріалів провадження, злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до категорії злочинів до злочинів проти життя та здоров`я особи. Такі злочини носять підвищену суспільну небезпеку.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується ОСОБА_8 , наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків ризик переховування від суду та вчинення іншого правопорушення, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Разом із тим колегія суддів погоджується з доводами захисника про необґрунтоване встановлення судом першої інстанції ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України з огляду на наступне.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

Натомість суд першої інстанції в своїй ухвалі встановив додатково ризик можливості незаконно впливати з боку обвинуваченого на потерпілого у даному кримінальному провадженні, при цьому обґрунтування судом існування вказаного ризику у оскаржуваній ухвалі відсутнє.

Таким чином ані прокурор не вказував на існування ризику можливості впливу обвинуваченим впливу на свідків, ані суд не зазначив чим саме підтверджується наявність вказаного ризику.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , але при цьому вважає необхідним змінити оскаржувану ухвалу та виключити з її мотивувальної частини посилання суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, як необґрунтованого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою змінити.

Виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання суду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді