ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м. Фастів
Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_12
провівши в приміщенні суду в залі судового засідання в режимі відеоконференції судове засідання в кримінальному провадженні № 0001373 від 14.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, -
У С Т А Н О В И Л А:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке просив з огляду на закінчення строків тримання під вартою розглянути у даному судовому засіданні.
Клопотання обґрунтував тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, тим, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігти ризикам переховування обвинувачених від суду, відсутність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків та вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення тиску на свідків та потерпілого. Просив суд клопотання задовольнити.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_9 , якого підтримали обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки на утриманні обвинуваченого знаходиться дворічна дитина, має постійне місце проживання, був офіційно працевлаштований.

Захисник ОСОБА_10 , якого підтримали обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував в зв`язку з необґрунтованістю заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно положення ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа. Заслухавши думку учасників судового засідання з приводу клопотання прокурора про продовження обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід належить продовжити на максимальний строк з таких підстав.

Продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 опинившись на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра у вчиненні тяжкого злочину. Також на розгляді Дарницького районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України.

Приймаючи до уваги стан його здоров`я щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, ОСОБА_6 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування); підозри у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
У зв`язку з складністю провадження завершити судовий розгляд до 31.07.2019 року об`єктивно неможливо, зважаючи на те, що ризики, вказані у клопотанні, передбачені ст. 177 КПК України не відпали та не зменшились, тому за сукупністю цих ознак, колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Дане кримінальне провадження стосується обвинувачення в тяжкому злочині, а тому суд, вважаючи необхідним продовжити тримання під вартою ОСОБА_6 керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

Що стосується продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає, що в клопотанні прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілого, іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню. Але такі посилання на наявність всіх цих ризиків є непереконливими, оскільки відповідні докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_7 таких намірів, прокурором не надано.

Лише зазначення прокурором, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде впливати на свідків, свідчить лише про можливість існування передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризику щодо незаконного впливу на таких свідків, але ні в якій мірі не обґрунтовують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Не зазначив прокурор і про те, яким же чином ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, або на підставі яких відомостей чи даних прокурор обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводячи недостатність застосування в даному випадку більш м`яких заходів для запобігання ризику, прокурор також вказував на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , проте, вказані твердження не може бути прийнято до уваги, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу прокурор не довів, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Інші доводи прокурора є недоведеним припущенням щодо можливої процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Оцінюючи в сукупності доцільність подальшого продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та можливість застосування щодо обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, суд враховує, що судовий розгляд по кримінальному провадженню не закінчено, ОСОБА_7 перебуває під вартою з 22.06.2017 року та обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його виним, на думку суду, свідчить, що ризик можливого переховування від суду, який став підставою обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжує існувати, однак не є настільки суттєвим, що сам по собі потребує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, на думку суду,запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та попередить можливе переховування від правосуддя.
На думку колегії суддів, з врахуванням його віку, стану здоров`я, маючого постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, тривалий час знаходиться в умовах СІЗО, конкретних обставин справи у їх сукупності, дає підстави для застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 197, 331, 350, 372 КПК України, ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовільнити, а в клопотанні захисту-відмовити.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, а саме до 28 вересня 2019 року.
В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисту-задовільнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю строком на два місяці, а саме до 30 вересня 2019 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 - цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- негайно повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками;
не відвідувати місця загального відпочинку людей, заклади, у яких дозволяється вживання алкогольних напоїв.
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на органи національної поліції в м.Києві за місцем проживання ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3