печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
31.10.2019 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України майор поліції ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України., звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №39 від 23.08.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 189 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно 04.04.2016, ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, направленим на вимагання передачі права власності на приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в телефонній розмові, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яку потерпілий ОСОБА_9 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, пред`явив останньому протиправну вимогу про передачу йому права власності на нежитлове приміщення загальною площею 31,2 кв. м. розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради серії САС №604603 від 30.03.2009 належить дружині потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 , на що отримав категоричну відмову.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14.04.2016 близько 17 год. 15 хв., ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , будучи об`єднаними єдиною метою, перебуваючи поблизу книжкового ринку по вул. Шевченка, 60 в м. Полтава, реалізуючи злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, направленим на вимагання передачі права власності на приміщення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зустрівши потерпілого ОСОБА_9 , який проходив повз території книжкового ринку, всупереч волі потерпілого, перешкоджаючи його руху, пред`явили протиправну вимогу передати їм право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 31,2 кв. м., яке відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради серії САС №604603 від 30.03.2009 належить дружині потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 .

Після цього, використовуючи свою чисельну перевагу, залякуючи та подавляючи волю ОСОБА_9 , з метою примусити останнього передати їм право власності на майно, стали погрожувати останньому застосуванням фізичного насильства, яку потерпілий ОСОБА_9 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Після висловлювання вимоги про передачу права власності на майно, погроз життю та здоров`ю потерпілого ОСОБА_9 і його відмови виконати вимоги останніх, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , надав останнім вказівку на застосування насильства до ОСОБА_9 . В подальшому, ОСОБА_5 збив ОСОБА_10 з ніг, нанісши удар рукою в область голови, після чого зав`язалась бійка, в ході якої ОСОБА_5 , діючи спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , почали наносити удари потерпілому ОСОБА_9 по різним частинам тіла.

Під час бійки ОСОБА_5 , тримаючи в руках заздалегідь пристосовані та заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень предмети для підвищення сили удару, наніс чотири удари ОСОБА_9 : кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва та в ділянку обличчя справа, правою ногою у бічну ділянку тулубу зліва, у верхню частину тулубу зліва по передній поверхні (підключичну ділянку зліва).

Від вказаних ударів, відповідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 70 від 06-24.04.2017 та додаткового висновку комісійної судово-медичної експертизи № 111 від 10-19.07.2017. на тілі гр. ОСОБА_9 могли утворитися наступні тілесні ушкодження: контузія правого очного яблука з гематомою повік, ретробульбарною гематомою, субкон`юнктивальним крововиливом, розривом та відшаруванням сітківки; перелом медіальної стінки правої орбіти; закрита черепно-мозкова травма-забій головного мозку легкого ступеню, синець спинки носу, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, більш як 21 день та стійкої втрати загальної працездатності менш як третину (п. п. 2.2.1.в - г), п. 2.2.2., п. 2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95р.; п.24. «Таблиць відсотків втрати загальної працездатності в результаті різних травм» Інструкції №2 від 8.01.1986р.). Синець м`яких тканин по білягрудинній лінії зліва на рівні 2-го міжребір`я кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження (п.п. 2.3.2 б), 2.3.5."Правил …" від 17.01.1995 р.). Синець м`яких тканин між середньою та задньою пахвовими лініями зліва на рівні 10-12 грудних хребців відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень ( п.п. 2.3.2 б), 2.3.5. "Правил …" від 17.01.1995 р.).

Також, діючи за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_9 нанесено 14 ударів: правою ногою по тулубу, правим коліном по голові, правою ногою по верхній частині нижніх кінцівок (задній поверхні стегон), лівою ногою по тулу¬бу зліва, у ділянку нижньої частини спини, правою ногою по задній поверхні шиї, та голо¬ви, ногою в ділянку лівого плечового суглобу, шиї зліва, ногою (тильною частиною стопи) в обличчя, правою рукою в ділянку голови справа, ногою в обличчя справа двічі, ногою в ділянку правого плеча та ногою по тулубу справа. Від вказаних ударів, відповідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 70 від 06-24.04.2017 та додаткового висновку комісійної судово-медичної експертизи № 111 від 10-19.07.2017. на тілі гр. ОСОБА_9 могли утворитися наступні тілесні ушкодження: Синець по передньо-зовнішній поверхні лівого плечового суглобу кваліфікується як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження (п.п. 2.3.2 б), 2.3.5. "Правил …" від 17.01.1995 р.). Синець м`яких тканин між середньою та задньою пахвовими лініями зліва на рівні 10-12 грудних хребців відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (п.п. 2.3.2 б), 2.3.5. "Правил …" від 17.01.1995 р.). Рана в ділянці кінчика носа оцінюється як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що СПРИЧИНИЛО короткочасний розлад здоров`я (п.п. 2.3.1 а), 2.3.2 а), 2.3.3 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України „Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України від 17.01.1995 р.). Крововилив у м`які тканини верхньої губи може бути оцінений, як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження (п.2.3.2.б), п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95р.). Контузія правого очного яблука з гематомою повік, ретробульбарною гематомою, субкон`юнктивальним крововиливом, розривом та відшаруванням сітківки, перелом медіальної стінки правої орбіти, закрита черепно-мозкова травма-забій головного мозку легкого ступеню, синець спинки носу, відносяться у своїй сукупності до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, більш як 21 день та стійкої втрати загальної працездатності менш як третину (п. п. 2.2.1.в - г), п. 2.2.2., п. 2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95р.; п.24. «Таблиць відсотків втрати загальної працездатності в результаті різних травм» Інструкції №2 від 8.01.1986р.). Синець м`яких тканин по передньо-зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (п. п. 2.3.2 б), 2.3.5. "Правил …" від 17.01.1995 р.). Синець м`яких тканин із садном шкіри на його фоні між лопатковою та задньою пахвовою лініями справа на рівні 8-го грудного хребця можуть бути оцінені лише у своїй сукупності як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п. п. 2.3.2 б), 2.3.5. "Правил …" від 17.01.1995 р.).

Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 зміг звільнитися від нападників, покинувши місце пригоди.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вимаганні, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

30.10.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

В клопотанні слідчий зазначає, що обставини які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування.

Слідчий вважає наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили відмовити, зазначали, що вказана підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснювати дії, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не були доведені. Захисник підозрюваного в своїх запереченнях посилається на те, що до підозрюваного вже застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави, в рамках іншого кримінального провадження. Також захисник зазначає, що застава внесена, а підозрюваний не порушує покладених на нього обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Республіки Вірменія, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

30.10.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру ОСОБА_5 , які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Слід зазначити те, що до підозрюваного вже застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативним запобіжним заходом- внесення застави, в рамках іншого кримінального провадження, який забезпечує належну поведінку підозрюваного, а відтак відсутні підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні, оскільки скарг на процесуальну поведінку підозрюваного з боку сторони обвинувачення не надходило.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України .

Повний текст ухвали буде виготовлений і проголошений о 15 год. 20 хв. 01 листопада 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1