АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/382/19 Справа № 697/1498/18 Категорія: ч.2 ст.121 УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді суддів за участю секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 присутнього в режимі відеоконференції в

приміщенні Канівського міськрайонного суду

Черкаської області

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції з Канівським міськрайонним судом Черкаської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Потік, Миронівський район Київська область,

зареєстрований та проживаючий по

АДРЕСА_1 , громадянин України, з середнього освітою,

працюючий охоронцем ТОВ «ТОПГАРД ГРУП»,

одружений, раніше не судимий,-

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Термін відбуття покарання зараховано з моменту взяття його під варту, а саме з 28.01.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в зв`язку з проведенням судової дактилоскопічної експертизи за № 10-000255 від 20.06.2018, в сумі 2288,00 грн.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28.05.2018, близько 18 год. 30 хв., перебуваючи в дачному будинку ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_10 численні удари зубилом по тулубу, в результаті яких спричинено потерпілому тілесні ушкодження, а саме: закрита травма тулуба у вигляді поширеного синця та крововиливу у м`які тканини на лівій боковій поверхні тулуба численні садна на тулубі зліва, переломи 7-12-го ребер ліворуч по лопатковій лінії з крововиливами в міжреберні м`язи, розривами пристінкової плеври та розривами міжреберних м`язів, забій лівої легені і лівого купола діафрагми, та поширеного крововиливу в заочеревинний простір зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/35/35 від 22.06.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком місцевого суду захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подана апеляційна скарга в якій він просив дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, щодо наявності опікунства ОСОБА_8 , над своєю матір`ю, повторно дослідити обставини, які пом`якшують покарання засудженого та вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2019 щодо ОСОБА_8 , змінити, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом та яке не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду першої інстанції є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Суд при винесенні вироку, зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. Даний вирок занадто суворий, а тому підлягає зміні на підставі наступних обставин.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання підсудному ОСОБА_8 є визнання вини в повному обсязі, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Судом першої інстанції, у вироку безпідставно зазначено, що обвинувачений визнав вину частково. Насправді ОСОБА_8 , повністю визнав факт бійки та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на думку захисника, цього достатньо для визнання вини за диспозицією ст.121 КК України. При цьому ОСОБА_8 , не до кінця розуміючи суть пред`явленого обвинувачення, вказував, що він не мав на меті вбивати потерпілого і суд помилково визнав цю обставину як часткове визнання вини обвинуваченим. Сприяння розкриттю злочину ОСОБА_8 , доведено наявними в матеріалах справи протоколі його допиту та протоколі про проведення слідчого експерименту, зафіксованого за допомогою відеозйомки, де він повністю та в деталях добровільно пояснює обставини вчинення кримінального правопорушення. В ході судового розгляду ОСОБА_8 , так само визнавав всі обставини справи, які були встановлені на досудовому слідстві та не змінював покази. Таким чином, повністю доводиться, пом`якшуюча обставина - активне сприяння розкриттю злочину. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 226, від 08.06.2018, проведеної відносно ОСОБА_8 встановлено, що при скоєнні інкримінованих йому дій ОСОБА_8 , міг знаходитися в стані емоційної напруженості, викликаної ситуацією, пов`язаною з подружньою зрадою та діями потерпілого.

Відповідно, даний висновок та обставини справи доводять наявність таких пом`якшуючих обставин, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого - п.п. 5, 7 ч.1 ст.66 КК України.

Судом при винесенні вироку не були враховані вказані пом`якшуючі обставини.

Також, зі слів ОСОБА_8 , в матеріалах справи мав знаходитися документ, який вказує про те, що він ОСОБА_8 являється офіційним опікуном своєї матері. На цю обставину звертав увагу суду захисник обвинуваченого в судових дебатах, проте даний факт не знайшов свого відображення у вироку що оскаржується та відповідно не був оцінений судом. Факт опікунства в свою чергу, також можна розглядати як обставину, яка має бути врахована при винесенні вироку. Тому, з урахуванням усіх вищевказаних пом`якшуючих обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 , менш суворе покарання застосувавши ст.69 КК України, а за умови доведення факту опікунства засудженого застосувати ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 подана апеляційна скарга в якій він, просив вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2019 стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду, просив дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст.12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону в достатній мірі не врахував. Судом залишено поза увагою той принцип, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд, ухвалюючи вирок прийшов до помилкового переконання, що призначене покарання буде цілком достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та рівень його суспільної небезпечності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що відповідно до Конституції України визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та згідно з положеннями ст. 12 КК України даний злочин відносяться до категорії тяжких, внаслідок підвищеного рівня суспільної небезпечності.

Крім того, судом в достатній мірі не враховано особу обвинуваченого, його спосіб життя, поведінку та відношення до скоєного злочину.

Під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових характеристик особи, які мають кримінально-правове значення (ст.65 КК України).

Безпідставним є посилання суду на посередню характеристику обвинуваченого, оскільки вона носить формальний характер та жодним чином не зменшує суспільну небезпечність як його самого, так і злочину, який він вчинив, а також не дає підстави до призначення фактично мінімального покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме: 01.10.2015 Миронівським районним судом засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт, судимість відповідно до ст. 89 КК України у встановленому законом порядку знята та погашена.

Однак, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив тяжке умисне кримінальне правопорушення.

Про наявність в діях ОСОБА_8 умислу свідчить також і той факт, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 08.06.2018, при скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений міг знаходитися в стані емоційної напруженості, викликаної ситуацією, пов`язаною з подружньою зрадою та діями потерпілого, однак вказаний стан не сягав степеню вираженого фізіологічного афекту та не порушував його здатність адекватно сприймати обставини та керувати своїми діями у даній ситуації.

Крім того, умисні дії обвинуваченого посягнули на життя і здоров`я потерпілого, наслідком якого є спричинення тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. При цьому судом не достатньо враховано положення статей 3 і 27 Конституції України, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Суд першої інстанцій при призначенні ОСОБА_8 мінімального строку покарання за санкцією статті відповідно до якої обвинувачувався останній, не врахував невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, при наявності доказів його вини, свідчить про відсутність каяття у скоєному. Вищевказане не дає підстави для призначення фактично мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що місцевий суд безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки не буде досягнуто мети покарання, що передбачено ст.50 КК України.

За наведених обставин, прояв гуманності та поблажливості до засудженого є необґрунтованим та безпідставним, а рішення суду інстанції, в частині призначення ОСОБА_8 покарання, - незаконними та невмотивованими, та не буде сприяти його виправленню, а навпаки сприятиме уникненню справедливого покарання та вчиненню нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України, тим самим неправильно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність в частині основних засад призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка не підтримала жодну з апеляційних скарг, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , натомість заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора з вказаних у ній мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Так, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, відповідно до вимог ст.374 КПК України і приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєне ОСОБА_8 кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того, висновок місцевого суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду в апеляційному порядку не заперечується, а тому, відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується:

- даними показів у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, пояснивши, що він проживає в с.Нова Олександрівка Миронівського району, має дружину ОСОБА_11 , яка зловживає спиртними напоями та під час чергового запою, 27.05.2018 він, повернувшись додому в обід не застав там своєї дружини і наступного дня, зранку її теж не було. Тоді він пішов до сусіда ОСОБА_12 з яким часто випивала його дружина і той сказав, що дружина у нього дійсно була і був ОСОБА_10 , але обоє кудись зникли, куди він не знає. Тоді ОСОБА_8 вирішив поїхати їх шукати в с.Лізки, так як знав про те, що у ОСОБА_10 там є дачний будинок. 28.05.2018, викликавши «таксі», в післяобідній час, близько 16-17 год. він приїхав в с.Лізки разом з ОСОБА_12 , який показав, де знаходиться будинок. Під`їхавши до будинку, відпустив «таксі» та сам пішов всередину, а ОСОБА_12 залишився чекати на вулиці. Будинок був відчинений, пройшовши до веранди, з неї до кімнати, він у кутку з лівого боку побачив ліжко на якому спала його дружина та ОСОБА_10 .. Розбудивши дружину, почав просити її повернутися додому. Вона погодилася та встала з ліжка, одяглася, зібрала свої речі, але згадала, що забула сумку, тому ОСОБА_8 повернувся до кімнати де побачив, що ОСОБА_10 прокинувся і оголений стояв на ліжку. Він пішов за сумкою, яка лежала неподалік столу і в цей час до нього підскочив ОСОБА_10 , при цьому впавши з ліжка під стіл, а потім піднявшись, схопив зі столу зубило і почав на нього замахуватися та наніс два удари по правій руці. Захищаючись, ОСОБА_8 вихопив у нього зубило та наніс ним 3-4 удари по тілу ОСОБА_10 , куди саме не пам`ятає, крові на його тілі не бачив. Після чого ОСОБА_10 перестав пручатися і сперся на стіл та, використовуючи нецензурну лайку, почав говорити, щоб ОСОБА_8 йшов з його хати. Поклавши зубило до сумки, ОСОБА_8 вийшов з будинку та, викликавши «таксі» поїхав додому разом з дружиною та ОСОБА_12 , які чекали його на вулиці. А вже 31.05.2018 йому зателефонували працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_10 помер. ОСОБА_8 зазначає, що не хотів його смерті, визнає свою вину в тому, що наніс йому тілесні ушкодження, але смерті останнього не хотів. Вказує, що бійку спровокував саме ОСОБА_10 ;

- даними показів у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 , яка показала, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_10 , який дійсно зловживав спиртними напоями та постійно випивав в компанії місцевих жителів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .. Від односельчан їй було відомо, що колишній чоловік поїхав до свого дачного будинку в с.Лізки з ОСОБА_11 30.05.2018, близько обіду, їй зателефонувала сестра колишнього чоловіка та повідомила, що ОСОБА_10 помер. Як саме та за яких обставин помер ОСОБА_10 їй не відомо. До обвинуваченого ОСОБА_8 претензій матеріального та морального характеру немає, цивільний позов не заявляла;

- даними показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що він проживає в с.Нова Олександрівка Миронівського району та 28.05.2018 до нього прийшов сусід ОСОБА_8 та запитав, чи не бачив він його дружини - ОСОБА_11 , на що той відповів, що вона разом з ОСОБА_10 кудись пішла. Крім того, ОСОБА_8 запитав про будинок ОСОБА_10 в с.Лізки і запропонував йому поїхати туди разом, щоб забрати ОСОБА_11 , яка, як він думав, була там. Приїхавши на таксі в с.Лізки, ОСОБА_8 зайшов до будинку, а через хвилин п`ять з будинку вийшла ОСОБА_11 , а вже потім пізніше і ОСОБА_8 .. На запитання про те, що він там робив на одинці з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 відповів, що нічого, все нормально. Після чого ОСОБА_8 знову викликав «таксі» і вони всі разом поїхали додому. Чи наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження ОСОБА_10 не бачив;

- даними показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що вона проживає в с.Нова Олександрівка Миронівського району разом з чоловіком ОСОБА_8 .. 20-21 травня 2018 року випадково зустрівшись з ОСОБА_10 , вживала з ним спиртні напої та останній запропонував їй поїхати до нього в дачний будинок, що в с.Лізки, на що вона погодилася. Там вони продовжували вживати алкогольні напої протягом п`яти днів. Між ними в цей час виникли інтимні стосунки. 28.05.2018, після обіду до будинку приїхав її чоловік ОСОБА_8 .. В момент коли він зайшов до будинку, вона була на ліжку разом з ОСОБА_10 , який лежав мовчки. ОСОБА_8 запропонував їй поїхати додому, на що остання погодилася, одяглася та вийшла на вулицю, а ОСОБА_8 повернувся до будинку, щоб забрати її сумку. Його не було кілька хвилин. Вийшовши з будинку, ОСОБА_8 викликав «таксі» та вони поїхали додому разом з ОСОБА_12 , який чекав на вулиці та з яким ОСОБА_8 приїхав до с.Лізки. Чи була сварка між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 та чи наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження ОСОБА_10 не знає. Вже 31.05.2018 від працівників поліції вона дізналася про смерть ОСОБА_10 ;

- даними показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 про те, що вона проживає в с.Лізки, Канівського району, по сусідству з нею знаходиться будинок ОСОБА_10 , останній не часто до нього навідувався. А приблизно в другій половині травня ОСОБА_10 приїхав до будинку з невідомою жінкою. Крім того, бачила, що 28.05.2018, під вечір до будинку приїхало «таксі», але хто саме приїздив не бачила, крику чи будь-якого шуму не чула. Про те, що ОСОБА_10 помер дізналась від працівників поліції.

- даними показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_15 про те, що він працює в службі «таксі» в м.Миронівка. 28.05.2018, близько 18 години отримав виклик від диспетчера в с.Нова Олександрівка, щоб їхати в с.Лізки, Канівського району Черкаської області. В с.Нова Олександрівка його чекали двоє чоловіків. По приїзду в с.Лізки, чоловіки з ним розрахувались та він поїхав. Десь приблизно через 10-15 хвилин, йому знову зателефонувала диспетчер та повідомила, що його знову викликають ті ж чоловіки, щоб він забрав їх з с.Лізки, тому він повернувся. По приїзду його чекали ті ж чоловіки і жінка, яка поводила себе досить агресивно та перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Близько 19 год. 30 хв. він довіз їх до с.Нова Олександрівка.

- даними витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000337 від 31.05.2018, згідно якого 30.05.2018 надійшло повідомлення про те, що 30.05.2018 в АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів ребер зліва, кровотечі в ліву плевральну порожнину (а.с.14);

- даними протоколу огляду місця події від 30.05.2018 та фототаблицею до нього встановлено, що огляд проводився в АДРЕСА_2 в ході якого виявлено труп ОСОБА_10 з явними тілесними ушкодженнями (а.с.133-142);

- даними протоколу огляду місця події від 30.05.2018 та фототаблицею до нього встановлено, що місцем огляду є домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_11 в с.Нова Олександрівка, Миронівського району Київської області в ході якого ОСОБА_11 добровільно видала металевий предмет, ззовні схожий на зубило, при цьому пояснивши, що даний предмет приніс ОСОБА_8 (а.с.147-148);

- даними протоколу огляду трупа від 31.05.2018 за участю спеціаліста судово-медичного експерта встановлено, що проведено огляд трупа ОСОБА_10 , виявленого в АДРЕСА_2 , при зовнішньому дослідженні виявлені численні садна на голові, тулубі та кінцівках (а.с.149-150);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 01.06.2018, що проводився в с.Лізки, Канівського району Черкаської області за участю підозрюваного ОСОБА_8 встановлено яким чином та за яких обставин ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 .. Детальне проведення слідчого експерименту зафіксовано за допомогою відеозйомки (а.с.151);

- згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 03-01/505 від 31.05.2018 за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_10 , 1958 р.н. встановлено причину смерті ОСОБА_10 , а також виявлені тілесні ушкодження, їх локалізація, давність, механізм виникнення, а також виключена можливість отримання виявлених ушкоджень, а саме: закритої травми тулуба та черепно-мозкової травми у ОСОБА_10 від падіння з положення стоячи (а.с.161-163);

- згідно висновку експерта № 05-5-06/98 від 19.06.2018 та таблицею до нього за результатами проведення судово-медичної експертизи зубила встановлено, що антигени А і В. виявлені в слідах крові на зубилі (об.1,2) можуть походити від особи (осіб) з групою крові AB(IV) ізосерологічної системи АВО, або за рахунок змішування крові осіб з групами А(ІІ), В(ІІІ) та AB(IV). Походження крові від потерпілого ОСОБА_10 не виключається, домішка крові ОСОБА_8 не виключається, якщо на момент скоєння злочину в нього була зовнішня кровотеча (а.с.199-200);

- згідно висновку судово-психіатричного експерта № 226 від 08.06.2018 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє прояви акцентуації особистості емоційно-нестійкого типу із схильністю до алкоголізації, що при збереженні у нього процесів мислення, пам`яті, інтелекту, вольових процесів, критичних і прогностичних функцій - свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь у слідчих діях і судовому процесі. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_8 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. При скоєнні інкримінованих йому дій підекспертний ОСОБА_8 міг знаходитись в стані емоційної напруженості, викликаної ситуацією, пов`язаною з подружньою зрадою та діями потерпілого, однак вказаний стан не сягав ступеню вираженості фізіологічного афекту та не порушував його здатність адекватно сприймати обставини та керувати своїми діями в досліджуваній ситуації (кр.пр. том.2 а.с.1-7).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.2 ст.121 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків та частково обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що письмові докази по кримінальному провадженню разом з показами потерпілої та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вирок суду першої інстанції є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного та, що обставини справи доводять наявність таких пом`якшуючих обставин, як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого і, що місцевим судом при винесенні вироку не були враховані вказані пом`якшуючі обставини, то колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються посередньо, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, місцевим судом не встановлено. З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаним в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, пояснивши, що він не хотів настання смерті потерпілого ОСОБА_10 ..

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 звучить як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто ОСОБА_8 визнано винним не за умисне вбивство (з направленим прямим умислом на спричинення смерті), а за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, таким чином ставлення ОСОБА_8 до наслідків своїх дій характеризується необережністю.

При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті проявляється в необережності.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскільки обвинувачений не повністю визнав свою вину, то в зв`язку з цим місцевий суд вірно і не врахував це як пом`якшуючу його вину обставину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , згідно ст.67 КК України, місцевий суд відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку із таким висновком місцевого суду також погоджується і суд апеляційної інстанції.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд вірно визначив, що вид покарання за цей злочин має бути позбавлення волі, так як особу позбавлено незаконними діями життя, що є однією з найвищих соціальних цінностей.

При цьому, також необхідно вказати, що колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим судом вірно призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 121 КК України, оскільки злочин був вчинений внаслідок негативної поведінки і потерпілого також.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що з огляду на фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України у Канівського міськрайонного суду Черкаської області не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що місцевим судом було неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає такі доводи прокурора такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на думку суду апеляційної інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевий суд з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, вірно призначив реальне, проте мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 2 статті 121 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляція прокурора в частині збільшення міри покарання задоволенню не підлягає, оскільки нею не наведено переконливих даних, які б давали підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 ще більш суворішого покарання ніж те, яке було застосоване місцевим судом.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2019 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :