УХВАЛА
18 червня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тараща Київської області,
громадянки України, зареєстрованої за адресою:
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченій більш м`яке покарання у виді штрафу.
Вироком Таращанського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та їй призначене покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк один рік. На підставі ст. 76 КК України на неї покладені обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.
Апелянт звертає увагу на те, що судом не було враховано відсутність судимостей у ОСОБА_5 , а також те, що вона щиро розкаялася, визнала вину, тимчасово займається заробітками, а тому вважає, що ці обставини давали підстави суду першої інстанції призначити покарання у виді штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що в кінці вересня 2016 року, точної дати та часу судом не встановлено, ОСОБА_5 на узбіччі автодороги між селами Лісовичі та Потоки Таращанського району Київської області в напрямку с. Потоки на смітнику помітила одну дикорослу рослину коноплі. В цей момент у неї виник умисел на придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, для власного споживання без мети збуту.
Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_5 , з метою власного споживання, без мети збуту, зірвала з виявленої нею дикорослої рослини коноплі верхівки з листками, чим здійснила незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, після цього зазначені фрагменти гілок коноплі ОСОБА_5 віднесла до власного житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де поклала її сушити на лежаку печі, таким чином розпочала незаконне їх зберігання.

12 січня 2019 року приблизно в 09 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в середині власного житлового будинку, з метою власного споживання наркотичного засобу, без мети збуту, віднайшла на лежаку печі раніше придбані фрагменти верхівок коноплі, обірвала з них та подрібнила листя, тобто здійснила незаконне виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, надавши йому стану, придатного для вживання. Після цього ОСОБА_5 незаконно виготовлений наркотичний засіб помістила до паперового згортку, який поклала до кишені своєї куртки та пішла до с. Лісовичі Таращанського району Київської області, і таким чином продовжила незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, для власного споживання без мети збуту.
12 січня 2019 року приблизно в 11 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано та під час проведення особистого обшуку в кишені її куртки виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 21,30 г, який остання незаконно придбала та зберігала для власного споживання, без мети збуту.
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та стан здоров`я та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про призначення покарання у виді обмеження волі та про можливе виправлення ОСОБА_5 без його відбування. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинила злочин середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена визнала свою вину в повному обсязі, розповіла за яких обставин нею був вчинений злочин та зобов`язувалася в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченою, а тому суд першої інстанції правильно визнав їх як такими, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, є необґрунтованими, оскільки визнання обвинуваченою своєї вини та її щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні їй покарання.
Щодо доводів апелянта про те, що судом не взято до уваги відсутність судимостей, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання фактично врахував і цю обставину.
Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи захисника про зміну вироку суду та призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу не ґрунтуються на законі.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді двох років обмеження волі. Одночасно суд дійшов висновку про можливе її виправлення від відбування покарання з випробуванням. За таким рішенням обвинувачена фактично не буде відбувати призначене покарання за умови виконання нею обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
В той же час, захисник обвинуваченого просить призначити покарання у виді штрафу, яке ОСОБА_5 повинна відбувати реально. Таке рішення захисник просить прийняти не шляхом ухвалення нового вироку, а зміною вироку суду першої інстанції.
З огляду на такі вимоги колегія суддів зазначає наступне.
За класифікацією покарань, визначеною ст. 51 КК України, штраф є більш м`яким покаранням, ніж обмеження волі, але враховуючи те, що судом ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання у виді обмеження волі з випробовуванням, призначення покарання у виді штрафу фактично погіршує становище обвинуваченої.
Враховуючи те, що адвокат ОСОБА_7 є захисником ОСОБА_5 , він не може діяти всупереч її інтересам, зокрема, вимагати призначення покарання, яке вона має відбувати реально.
Крім того, відповідно до ст. 420 КПК України, рішення суду апеляційної інстанції про скасування вироку суду першої у разі необхідності застосування більш суворого покарання ухвалюється у формі вироку. Якщо в апеляційній скарзі не ставиться питання про прийняття такого рішення, апеляційний суд, відповідно до положень ст. 404 КПК України, самостійно не вправі ухвалити свій вирок.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Таращанського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3