Справа № 204/6052/19
Провадження № 1-в/204/1122/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2012 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 808 від 15.08.2019 року, зазначено, що під впливом лікування та реабілітаційних заходів психічний стан хворого покращився та залишається стабільним: параноїдна симптоматика дезактуалізувалася та не загострювалася, дисимулятивні тенденції зникли, поведінка носить спокійний, упорядкований характер, без агресивних та аутоагресивних тенденцій. Виказує формальний жаль з приводу скоєного, погоджується з необхідністю лікування під наглядом лікаря-психіатра на подальших етапах. Тобто, клінічний та особистісний чинники особливої небезпеки усунені. За своїм психічним станом у теперішній час особливої небезпеки для оточуючих не становить, подальшого застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Від особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій він відмовився приймати участь у судовому засіданні, просив розглянути заяву без його участі.
Представник установи ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заяву та зазначив, що стабільний стан у психічному стані хворого спостерігається з весни 2018 року, однак з якого саме моменту, він повідомити не зміг.
Прокурор в судовому засіданні вважала, що заява про зміну застосування примусових заходів розглядається зарано. Не зважаючи на фразу про необхідність зміни застосування примусових заходів, сам висновок є незрозумілим, а саме, за медичними критеріями не сформована критика, не містить посилання на те, чи був усунений чинник суспільної небезпеки хворого, а також розглядуваний висновок не містить порівняння з попереднім висновком лікарів-психіатрів. Виходячи з висновку, у хворого відсутня критика до свого стану. Фраза лікаря про те, що стабільний стан у психічному стані хворого спостерігається з весни 2018 року, позбавляє можливості зрозуміти, коли саме відбулося покращення в психічному стані хворого. Висновок також не містить посилання про те, коли саме у хворого сформувалося свідоме розуміння свого захворювання.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив розглядувану заяву задовольнити.

Обговоривши заяву, заслухавши учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
З висновку комісії лікарів-психіатрів вбачається, що з весни 2018 року психічний стан хворого залишався стабільним: поведінка носила спокійний, упорядкований характер, без проявів агресії та ауто агресії. З весни 2019 року під впливом психореабілітаційних заходів у пацієнта сформувалося усвідомлення наявності у себе хронічного психічного захворювання, настанови на лікування під наглядом лікаря-психіатра в майбутньому.
Однак, у попередньому висновку комісії лікарів-психіатрів від 20 лютого 2019 року було зазначено, що у хворого не сформовані критичні здібності з нерозумінням хронічного рецидивуючого перебігу наявного психічного захворювання, відсутні терапевтичні настанови на майбутнє.
Таким чином, проміжок часу, з якого у хворого сформувалося усвідомлення наявності у себе хронічного психічного захворювання та з`явилися настанови на лікування під наглядом лікаря-психіатра в майбутньому, не є тривалим та таким, що може свідчити про відсутність чинників суспільної небезпеки хворого. Більш того, у висновку не зазначено про наявністькритика до свого психічного стану. Висновок комісії лікарів психіатрів також не містить посилання на певний час, з якого спостерігається покращення психічного стану хворого, а містить лише пору року.

Таким чином, суд вважає, що розглядувана заява задоволенню не підлягає, оскільки покращення в психічному стані хворого не є тривалим, та не можливо встановити чи наявна у хворого критика до захворювання та скоєного суспільно небезпечного діяння.

Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1