Справа № 698/725/19
Провадження № 1-кс/698/255/19
УХВАЛА

19 вересня 2019 р. слідчий суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , розглянувши в залі суду у селищі Катеринопіль клопотання начальника слідчого відділу Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000044від 30.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, погоджене з начальником Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що у ході вивчення стану використання фізичними та юридичними особами земельних ділянок державної та комунальної форми власності встановлено, що ОСОБА_4 жителем села Єлизаветка, Катеринопільського району, Черкаської області, використовуються земельні ділянки сільськогосподарського призначення комунальної форми власності (землі запасу історико-культурного призначення) загальною площею близько 26 га, які знаходиться за межами населеного пункту в адміністративних межах Єлизаветської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

30.05.2019 року відомості про вказані обставини було внесено до ЄРДР за № 0000044 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України. Також було визначено уповноважених слідчих та відповідно процесуальних керівників, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3

18.07.2019 під час огляду місця події - земельної ділянки площею 26,6328 га, кадастровий номер :04:001:0155 слідчим встановлено, що на всій її території росте сільськогосподарська культура соняшник. Той факт, що рослини соняшника ростуть у рядках, бур`ян відсутній, вказує на те, що її було засіяно механічним способом та проводиться обробіток. 13.09.2019 автомобіль ЗІЛ ММЗ № НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ зареєстровано за ОСОБА_5 та який за проханням ОСОБА_4 брав участь у збиранні врожаю соняшника і був вилучений згідно протоколу огляду місця події від 13.09.2019 року, постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000044 від 30.05.2019.

З метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також збереження вилученого майна, яке на думку слідчого є доказом кримінального правопорушення, останній просить накласти арешт на вилучене майно.

В судове засідання слідчий ОСОБА_2 не прибув, інший уповноважений слідчий ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про проведення розгляду за відсутності представника досудового розслідування.

В судове засідання ОСОБА_7 як особа на зберіганні якої перебуває вилучений автомобіль не прибула, про час і місце розгляду клопотання була повідомлена телефонограмою.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що в провадженні Катеринопільського ВП Звенигородського ВП ГУНП Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000044 від 30.05.2019 року, за правовою кваліфікацією: ч. 2 ст. 1971 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель. При цьому також вбачається, що самовільне використання земельних ділянок с/г призначення державної форми власності здійснюється ОСОБА_8 (а. с. 4).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно від 12.04.2019 № 163274100, вказана земельна ділянка має наступне цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництв; форма власності комунальна; власник Мокрокалигірська сільська рада (). Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні. (а. с. 6).

Згідно листа Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації від 15.08.2019 № 02/01-03-31/4631/01/01-33 вбачається, що в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0155 площею 26,6328 га розташовані 9 археологічних об`єктів культурної спадщини курганів. Вказані об`єкти культурної спадщини є пам`ятками археології і відповідно до рішення Черкаського облвиконкому від 26.06.1990 року № 116 взяті на державний облік. Також зазначено, що згідно ст.. 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать, землі на яких розташовані об`єкти культурної спадщини, їх комплекси та інше. (а. с. 7).

З протоколу огляду місця події від 18.07.2019 року вбачається, що 18.07.2019 року у даному кримінальному провадженні проведено огляд місця події земельної ділянки площею 26,3997 га, кадастровий номер :04:001:0155, та встановлено, що на всій її території росте сільськогосподарська культура соняшник. Той факт, що рослини соняшника ростуть у рядках, бур`ян відсутній, вказує на те, що її було засіяно механічним способом та проводиться обробіток.(а.с.12)

З протоколу огляду місця події від 13.09.2019 року вбачається, що автомобіль ЗІЛ ММЗ № НОМЕР_1 брав участь у зібранні врожаю насіння соняшника на земельній ділянці площею 26,3997 га, кадастровий номер :04:001:0155 та був вилучений слідчим. (а.с.16-18)

З постанови слідчого від 13.09. 2019 року вбачається, що автомобіль ЗІЛ ММЗ № НОМЕР_1 вилучений під час огляду місця події 13.09.2019 року - самовільно зайнятої земельної ділянки площею 26,6328 з кадастровим номером :04:001:0155 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000044 від 30.05.2019 року.(а.с.21)

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасово вилученням майном є фактичне позбавлення підозрюваного можливості, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно до п.п. 1-4 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч.ч 1,2 ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливість відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку. Відповідно до вимог цього кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно наданого слідчому судді витягу з кримінального провадження № 0000044 від 30.05.2019 року вбачається, що самовільне використання земельних ділянок с/г призначення державної форми власності здійснюється однією особою - ОСОБА_8 і не містить жодних відомостей щодо причетності ОСОБА_4 , який за, викладеним у клопотанні твердженням слідчого є особою, що самовільно використовує земельну ділянку. Крім того, вказаний витяг не містить конкретних відомостей про земельні ділянки, що самовільно використовуються, зокрема щодо їх кадастрового номеру. Дані обставини унеможливлюють висновок про те, що внесені щодо ОСОБА_8 до ЄРДР відомості стосуються також і ОСОБА_4 ..

Отже, слідчий суддя позбавлений можливості зробити висновок про існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України щодо земельної ділянки з кадастровим №:04:001:0155.

Також слідчий суддя враховує, що визнання слідчим у постанові від 13.09.2019 року вказаного автомобілю знаряддям злочину і з цих підстав речовим доказом, не відповідає критеріям, визначеним у ч.1 ст. 98 КПК України, оскільки дії пов`язані з використанням техніки для транспортування не утворюють об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України. Крім того, з огляду на встановлені обставини відсутні правові підстави для твердження про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні власником вказаного автомобілю будь-якого кримінального правопорушення.

Враховуючи вказані обставини та вищезазначені положення КПК України, слідчий суддя визнає про відсутність законних підстав для арешту автомобілю ЗІЛ ММЗ № НОМЕР_1 та з огляду на наведене відмовляє у задоволенні клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальникаСВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000044від 30.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, погодженого з начальником Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна:ЗІЛ ММЗ № СА 0281 ВН - відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали направити слідчому та особі, яка здійснює зберігання майна.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1