Справа № 727/9290/19
Провадження № 1-кп/727/397/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: Головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 за участю учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- потерпілої ОСОБА_5

сторони захисту: - захисника ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Шевченківського районного суду м. Чернівці обвинувальний акт в рамках кримінального провадження за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, українця громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого - АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою освітою, працюючого на посаді пакувальника ТОВ «Себорнетсе», раніше в силу ст. 89 КК України, не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу, застосованого судом 18.09.2019 року, у вигляді тримання під вартою. В клопотанні стороні обвинувачення, прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Вважають, вказуючи на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, що на даний час продовжують мати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зумовлені необхідністю запобіганням спробам: - переховування обвинуваченого від суду, як на території України так і за її межами з урахуванням тяжкості вчиненого злочину і покарання, що йому загрожує; - незаконного впливу на потерпілу, з метою зміни показів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, того, що раніше ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності; просили, клопотання задовольнити, подовжити ОСОБА_7 застосований судом запобіжний захід на 60 діб та не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, згідно ст..183 ч.4 КПК України

В суд 08.11. 2019 року, від обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах захисника ОСОБА_6 поступило клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Мотивують доводи клопотання тим, що на даний час відпала потреба у застосуванні саме такого запобіжного заходу. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 не зможе ніяким чином вплинути на потерпілу, свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення
Заслухавши доводи сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по заявлених відповідно клопотаннях, доводи потерпілої, а також думку захисника в інтересах обвинуваченого та доводи самого обвинуваченого ОСОБА_7 , суд зважає на наступне.

Вимогами статті 29 Конституції України визначено конституційні гарантії справедливої судової процедури та принципу верховенства права. Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кодексу).

Судом установлено, що 26.06. 2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці під час досудового розслідування до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на підставі ухвали слідчого судді від 20.08. 2019 року було продовжено терміном дії до 24.09. 2019 року.

27.08. 2019 року ОСОБА_7 було пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

18.09.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_7 , судом було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

В установленому законом порядку, 08.11. 2019 року, прокуратурою в суд було направлено клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , яке було вручено стороні захисту цього ж числа.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців і дана норма закону, регламентується, виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання, зокрема клопотання сторони обвинуваченого, захисту.

Статтею 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимогами ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про застосування та продовження, запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується, тощо. Суд, зобов`язаний враховувати обставини індивідуального характеру, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України для оцінки ризиків, які можуть служити разом із підставами, визначеними ст. 177 КПК, загальними підставами для продовження терміну тримання під вартою.

Судом враховується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину; ризики на даний час не зменшилися; ризики є реальними, а саме - переховування обвинуваченого від суду; ОСОБА_7 , хоча і має зареєстроване місце проживання за адресою своїх дідуся і бабусі, однак, тривалий період часу проживав у фактичних шлюбних відносинах з потерпілою, за її місцем проживання АДРЕСА_3 , де суто і вчинив злочин, характеристика з місця проживання якого стороною захисту не зазначена, що свідчить про не стійкі соціальні зв`язки; раніше ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти здоров`я особи, однак, в силу вимог ст.. 89 КК України вважається не судимий, на думку, незважаючи на надану суду розписку про відсутність претензій до обвинуваченого, залишається дієвим і ризик впливу, у разі перебування на волі обвинуваченим на потерпілу, з метою зміни її показів в суді, так і впливу на свідків які не допитані в судовому засіданніризик скоєння нових кримінальних правопорушень. В судовому засіданні з`ясовано, і дане підтверджено обвинуваченим, що інвалідність дідуся обвинуваченого ОСОБА_8 є третьої групи, інвалідність бабусі обвинуваченого ОСОБА_9 є другої групи, однак медичними комісіями не передбачено відповідно останнім постійний сторонній догляд; обвинувачений до затримання працював; пояснив, що допомогу і догляд за дідусем і бабусею інвалідами надають його батьки. Окрім наведеного, в клопотанні про зміну запобіжного заходу не зазначено. За якою адресою ОСОБА_7 слід визначити цілодобовий домашній арешт, за зареєстрованим місцем проживання, чи фактичним місцем проживання, де відбулося кримінальне правопорушення. Отже, за вказаних обставин суд вважає, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу слід відмовити, оскільки в обґрунтування клопотання не наведено будь-яких нових даних, які б свідчили про необхідність зміни запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, зокрема в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. п. 79….зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обгрунтованою, не можна вирішувати абстрактно, воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти…

Тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріалами справи не встановлено об`єктивних даних та стороною захисту не надано даних стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , які б вказували на неможливість перебування (чи утримання) останнього під вартою за станом здоров`я чи потреби в отриманні медичної допомоги; при цьому, як вбачається з пояснень обвинуваченого він є здоровою особою.

Враховуючи наведені в клопотанні сторони обвинувачення (прокурора) обставини, вивченням особи ОСОБА_7 та наведені вище ризики, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 , застосований до нього 18.09.2019 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого спливає 15.11.2019 року, в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України, із урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, він триває, в стадії продовження допиту свідків та дослідження доказів.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується злочину, вчиненого із застосуванням насильства обвинуваченим по відношенню до потерпілої, суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331 ч.3, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити, застосований судом до обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2020 року, без визначення останньому розміру застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі ДУ Чернівецькій слідчий ізолятор (№ 33) для виконання, стороні обвинувачення і стороні захисту для відома.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1