У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000667, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскаржуваний вирок та вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 липня 2018 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Вважати її засудженою за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю даних злочинів та злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального закону.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ст. 65 КК України та не врахував роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку апелянта, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчинених злочинів, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням даних про її особу, її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому, на підставі ст. 75 КК України, просить звільнити її від відбування покарання з випробуванням. Просить встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

06.07.2017 р. близько 10.18 год., ОСОБА_5 , повторно, переслідуючи корисливі мотиви, перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», розташованого по пр. Незалежності, 35, в м. Южноукраїнську Миколаївської області, таємно від сторонніх осіб взяла з полиці банку горіхової пасти з какао «Nutella» вагою 350 гр. вартістю 84,54 грн. та банку горіхової пасти з какао «Nutella» 630 гр. вартістю 139,26 грн., а всього на загальну суму 223,80 грн., які сховала до своєї сумки, та не розрахувавшись за товар, пройшла через турнікет, який є входом до торгової зали. Однак на виході з магазину була затримана охоронцем відділу безпеки магазину, тому не довела злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі.
19.07.2018 р. о 19.00 год. ОСОБА_7 , повторно, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Дружби народів, 44 в м. Южноукраїнську Миколаївської області, таємно від сторонніх осіб, взяла з полиці одну пляшку оливкової олії «Італія» 1 л вартістю 180,63 грн. та одну пляшку соняшникової олії «Стожар» 1,6 л вартістю 73,10 грн., поклала їх до своєї сумки та не розрахувавшись за товар, вийшла з примішення магазину, чим спричинила ФОП « ОСОБА_8 » майнову шкоду в розмірі 253,73 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядилась за власним розсудом.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, належить до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, її стать, наявність у неї неповнолітньої дитини, яка перебуває у Комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради», а також досудову доповідь органу пробації. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 її щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України прокурором не оспорюється, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинила злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. ОСОБА_5 , раніше неодноразово судима, в тому числі, за злочини проти власності, характеризується посередньо. Вона щиро кається, має малолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка 20.08.2018 р. зарахована до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради». Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Отже, на думку апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, зокрема, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачена.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченій ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

Щодо доводів обвинуваченої про необхідність звільнення її від відбування покарання з випробуванням, то апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останньої від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги обвинуваченої про її звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про необхідність призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 р., то вони безпідставними.

Відповідно роз`ясненням, викладеним в п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.
Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджена Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 23.07.2018 р. за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, їй призначено остаточно покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України вона звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
За оскаржуваним вироком ОСОБА_5 вчинила 2 епізоди злочину 06.07.2017 р. та 19.07.2018 р., тобто до ухвалення вироку, яким обвинувачена звільнена від покарання з випробуванням з іспитовим строком, який набрав законної сили.
Враховуючи що за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 р. ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням та з призначенням іспитового строку, а за оскаржуваним вироком покарання обвинуваченій призначено реально, суд першої інстанції вірно визначив на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, що вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018 р. слід виконувати самостійно, а тому апеляційна скарга обвинуваченої в цій частині задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним, обгрунтованим і підстав для його зміни або скасування, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3