УХВАЛА

10 січня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд, у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14.11.2018 по справі 569/20740/18 накладено арешт на майно, а саме: на аркуш паперу з рукописними записами; на 100 срібних цепочок вагою 415,75 грам; 23 срібних кілець вагою 59,36 грам; 13 золотих кілець вагою 46,36 грам; 7 срібних кілець вагою 10,50 грам; 91 хрестика з ладанками зі срібла вагою 169,50 грам; 10 золотих кілець вагою 26,17 грам, яке було вилучене згідно протоколу обшуку 01.11.2018 року до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Вкаазне вилучене майно, 05.11.2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000217, однак ухвала слідчого судді про накладення арешту не конкретизує яким чином та за якими критеріями вилучене майно ФОП ОСОБА_5 віднесено до речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, та яке відношення має ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України.
Окрім того вказує, що ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа підприємець з 13.06.2017 року та проводить господарську діяльність з ремонту годинників та ювелірних виробів в м. Житомир в зв`язку з цим, одним із фігурантів розслідуваного злочину було замовлено у нього виготовлення чоловічої золотої печатки защо останній надав йому невелику кількість лому золота, інших стосунків з особами, що причетні до злочинів у кримінальному провадженні № 0000217, ОСОБА_5 не має.

Накладений арешт позбавляє ФОП ОСОБА_5 можливості використовувати своє майно та позбавляє права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримав клопотання про скасування арешту на майно та просив його задоволити з підстав викладених у ньому.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000217 від 18.04.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185,ч .3 ст. 296 КК України.

Ухвалою Рівненського міського суду від 14.11.2018 року накладено арешт на майно ФОП ОСОБА_5 , яке було вилучене під час проведення обшуку 01.11.2018.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, підозра по кримінальному провадженню № 0000217 від 18.04.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185,ч .3 ст. 296 КК України ОСОБА_5 не оголошена, статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не має.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним скасувати арешт на майно, перелік якого зазначено у клопотанні, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14.11.2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає поверненню.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання ТзОВ «АІВЕНТ» підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 14.11.2018 у кримінальному провадженні № 0000217 від 18.04.2018, за ознаками кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 296 КК України, в частині накладення арешту на 100 срібних цепочок вагою 415,75 грам; 23 срібних кілець вагою 59,36 грам; 13 золотих кілець вагою 46,36 грам; 7 срібних кілець вагою 10,50 грам; 91 хрестика з ладанками зі срібла вагою 169,50 грам; 10 золотих кілець вагою 26,17 грам.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1