ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/542/19 Справа № 202/2220/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000080,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 , було задоволено. Накладено арешт на автомобіль ВАЗ 211340, д/н НОМЕР_1 , 2012 року випуску, VIN НОМЕР_2 , червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключі від автомобіля, що належать відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 , які 28 березня 2019 року було вилучено під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, вилучене в ході проведення огляду зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні на підставі постанови слідчого від 28 березня 2019 року. Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, а також те, що є достатні підстави вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення поданого клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції є хибними та такими, що не відповідають дослідженним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що клопотання про арешт автомобіля містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається встановити, чи є предмет арешту речовим доказом, або об`єктом кримінально карних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або арешт пропонується накласти у забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації.
Вважає, що при прийнятті слідчим суддею рішення про накладення арешту, не взято до уваги, що автомобіль автомобіль ВАЗ 211340, д/н НОМЕР_1 , 2012 р.випуску, VIN НОМЕР_4 , червоного кольору та ключі від автомобіля, належать відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її спадкоємицею є дочка - ОСОБА_9 .
Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя згідно зі ст. 173 ч. 2 КПК України в повному обсязі не врахував: правову підставу для арешту майна, відсутність матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На думку апелянта в клопотанні про арешт автомобіля та в ухвалі слідчого судді не наведено підстав та розумних підозр вважати, що автомобіль є речовим доказом кримінального правопорушення, не наведено обставин, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження власником чи користувачем автомобіля призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі.
Звертає увагу, що накладенням арешту на автомобіль, фактично позбавлено дві сім`ї право користування автотранспортним засобом у сільській місцевості, де пересування загальнодоступними видами транспорту обмежено. У зв`язку з перебуванням на диспансерному обліку членів сім`ї, існує потреба постійного відвідування медичних закладів, які знаходяться в обласному центі. Серед хворих є особа, яка страждає на онкозахворювання, якій потрібно проводти систематично курс хіміотерапії.
До початку судового розгляду на адресу Дніпровського апеляційного суду від захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 було подано заяву, в якій остання підтримує подану її підзахисним апеляцію та просить її задовольнити, а також слухати справу за її та підозрюваного ОСОБА_6 відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, полягає у тому, що відповідно до розпорядження сільського голови Грушівської сільської ради № 1-К від 21.01.2019 року ОСОБА_6 призначено на посаду спеціаліста І категорії (землевпорядник) відділу соціально-економічного розвитку торгівлі та інвестицій Грушівської сільської ради. Відповідно до посадової інструкції спеціаліста І категорії (землевпорядник) Грушівської сільської ради ОСОБА_6 є службовою особою Грушівськоїсільської ради. Завданнями і обов`язками спеціаліста І категорії (землевпорядник) Грушівської сільської ради є участь у створенні умов для рівноправного розвитку різних форм власності на землю, передача земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у власність або тимчасове користування із земель комунальної власності сільської відповідно до Земельного кодексу України, бере участь у підготовці проектів рішень щодо передачі земельних ділянок зацікавленим фізичним або юридичним особам під розміщення зовнішньої реклами на території сільської ради.
15 березня 2019 року, близько о 10 год., ОСОБА_6 перебуваючи у приміщенні Грушівської сільської ради Дніпропетровської області, за адресою: Дніпропетровська область Апостолівський район с. Грушівка, вул. Олександра Довженка, буд. 16, реалізуючи умисел на протиправне збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів,оголосив незаконну вимогу, менеджеру з адміністративної діяльності ТОВ «Нікаоптбуд» ОСОБА_11 , про необхідність передачі йому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 20 000 гривень за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави депутатів Грушівської сільської ради ХХІІІ сесії сьомого скликання, членів земельної комісії Грушівської сільської ради, щодо отримання позитивного рішення про передачу земельних ділянок зацікавленим фізичним або юридичним особам під розміщення зовнішньої реклами на території Грушівської сільської ради, при цьому ОСОБА_6 зауважив, що першу частину неправомірної вигоди у сумі 10 000 гривень необхідно йому надати за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави депутатів Грушівської сільської ради ХХІІІ сесії сьомого скликання, членів земельної комісії Грушівської сільської ради, щодо отримання позитивного рішення про передачу земельних ділянок під розміщення конструкцій зовнішньої реклами, які знаходяться на території Грушівської сільської ради Дніпропетровської області для ведення діяльності ТОВ «Нікаоптбуд».
Далі, 27 березня 2019 року, близько 14 год. 00 хв., за попередньою вимогою ОСОБА_6 , ОСОБА_11 прибула за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 знаходячись у салоні автомобіля марки ВАЗ-211340 д.з. НОМЕР_1 , реалізуючи свій умисел на протиправне збагачення, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вимагав та одержав від менеджера з адміністративної діяльності ТОВ «Нікаоптбуд» ОСОБА_11 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 10 000 гривень, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави депутатів Грушівської сільської ради ХХІІІ сесії сьомого скликання, членів земельної комісії Грушівської сільської ради, щодо отримання позитивного рішення про передачу земельних ділянок під розміщення конструкцій зовнішньої реклами, які знаходяться на території Грушівської сільської ради Дніпропетровської області для ведення діяльності ТОВ «Нікаоптбуд».
За даним фактом СУ ГУНП в Дніпропетровській області розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000080 від 19 березня 2019 року за попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 369-2 КК України.
27.03.2019 року з метою фіксації відомостей щодо обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, відшукання предмету злочину та вилучення речей і документів, та переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, у даному кримінальному провадженні, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК Українибуло проведено обшук автомобілю марки LadaSamara (ВАЗ-211340) д.з. НОМЕР_1 червоного кольору, який перебуває у користуванні ОСОБА_6 . В ході проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти 20 купюр номіналом 500 гривень на загальну суму 10000 гривень із серію та номерами: ЗБ 6516475, УЖ 6970408, ЗГ 2260947, ВИ 6888043, ЗГ 7303587, ХБ 4765315, УГ 6117463, ХА 0004065, ВГ 3086768, ЛЗ 7916688, МА 5986833, ЗГ 5175552, ВФ 2220405, ХБ 1491108, МБ 2624614, ЗЗ 2506068, СГ 1129381, ЛВ0131675, ВГ 4362707, СЗ 6035313, що мають значення для проведення досудового розслідування. Вказані грошові кошти опечатано та вилучено, оскільки вони мають значення для проведення досудового розслідування.
Далі, після проведення обшуку транспортного засобу, за участю ОСОБА_6 , було проведено зовнішній огляд належного йому транспортного засобу ВАЗ 211340, д/н НОМЕР_1 , 2012 року випуску, VIN НОМЕР_5 , червоного кольору, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та ключів від автомобіля. Після проведення огляду, враховуючи те, що місцем вчинення кримінального правопорушення був саме зазначений автомобіль, прийнято рішення щодо його вилучення. Ключі та свідоцтво від транспортного засобу поміщено та опечатано до спеціального пакету № 020433.
Постановою слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 28 березня 2019 року вилучене під час проведення огляду майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000080.
Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000080 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4