Справа № 495/7969/16-к
№ провадження 1-кс/495/5581/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

03.12.2018 року слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна, яким просить з метою недопущення подальшого відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, в інший спосіб передачі у власність третім особам зазначеного майна, а саме земельної ділянки і будівель, що розташовані на ній, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0104, що згідно реєстру речових прав на нерухоме майно з 28.12.2018 року належить ОСОБА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , накласти арешт на:

- дачний будинок загальною площею 374,4 кв.м. та інші будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, в інший спосіб передачі у власність третім особам зазначеного майна, відкриття нових розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та відповідно формувати реєстраційну справу відповідно до законодавства;

- земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0104, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, в інший спосіб передачі у власність третім особам зазначеного майна.

В клопотанні зазначено, що 10.08.2016 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 про те, що у 2014 році службові особи Затоківської селищної ради, вступивши в злочинну змову з третіми особами підробили документи, на підставі яких в подальшому заволоділи земельною ділянкою заявника в садівничому кооперативі АДРЕСА_3 .
Під час проведення розслідування встановлено, що згідно рішення сесії № 1923 від 22.03.2006 року Затоківська селищна рада передала СК «Комунстрой-1» у довгострокову оренду на 49 років для розташування об`єктів інфраструктури земельну ділянку 0,7258 га, а членам кооперативу для дачного будівництва у власність 2,4903 га. Згідно додатку до рішення сесії ОСОБА_7 під порядковим номером 6 (шість) отримала земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0405 га. 05.09.2006 року ОСОБА_7 видано державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0405 га серії ЯГ № 914161. Пізніше зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:0010104.
В березні 2009 року в садівничий кооператив «Комунстрой-1» вступив ОСОБА_6 , 1977 року народження, мешкаючий по АДРЕСА_4 . Згідно інформації в членському квитку № НОМЕР_3 ОСОБА_6 за ділянку 6-А , яка є суміжною з ділянкою ОСОБА_8 з 2010 року виплачував членські внески.
28.12.2012 року ОСОБА_7 продає ОСОБА_9 земельну ділянку 0,0405 га., кадастровий номер :02:0010104, що посвідчується договором купівлі-продажу ВТВ867928.
Так, з метою привласнення суміжної земельної ділянки № НОМЕР_3 , якою користувався ОСОБА_8 і на яку не оформила право власності, ОСОБА_9 , вступивши в злочинний зговір із службовими особами СК «Комунстрой-1» і службовими особами Затоківської селищної ради, підробила додаток до рішення сесії № 1923 від 22.03.2006 в якому зазначили, що колишній власник земельної ділянки № НОМЕР_2 ( ОСОБА_7 ) отримала 0,0780 га. (як зазначено раніше 0,0405 га). Маючи підроблений висновок сесії, ОСОБА_9 звертається з позовом в Білгород-Дністровський міськрайонний суд про визнання помилки у розмірі земельної ділянки АДРЕСА_3 , а саме не 0,0405 га, а 0,0780 га. Будучи введеним в оману суд 19.02.2015 року по справі № 495/9079/14-ц задовольнив заяву ОСОБА_9 та визнав помилкою розмір земельної ділянки АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:0010104 0,0405 га та зобов`язав Реєстраційну службу Білгород-Дністровського МУЮ внести зміни до розділу державного реєстру речових прав № 3, зазначивши площу земельної ділянки АДРЕСА_5 0,0780 га.
ОСОБА_6 дізнавшись про те, що ОСОБА_9 намагається привласнити його земельну ділянку, вирішив присвоїти їй кадастровий номер і в подальшому оформити право власності. 21.08.2015 року він подав до Затоківської селищної ради звернення на отримання дозволу на розробку технічної документації, а також графічний план розміщення земельної ділянки, завірену мокрою печаткою СТ «Комунстрой-1», але зазначене звернення на сесію не винесено.
У вересні-жовтні 2017 ОСОБА_9 , не маючи дозвільної документації на початок будівництва, побудувала на привласненій раніше земельній ділянці 0,0375 га. двох поверхову кам`яну будівлю.
Так, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 18.10.2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19.02.2015 року скасувано, провадження по справі за позовом ОСОБА_9 про зміну реєстрації права власності закрито, у зв`язку з відмовою позивача зазначених позовних вимог.
ОСОБА_9 , знаючи про рішення апеляційного суду Одеської області про скасування за нею права власності на ділянку 0,0375 га, на якій вже була побудована будівля, 28.12.2017 року зі своєю матір`ю ОСОБА_5 уклала договір дарування земельної ділянки № :02:001:0104 з будівлями: капітальна одноповерхова 0.0161, капітальна одноповерхова 0,0024, під проїздами, проходами та площадками 0,0595.
Враховуючи вищевикладене, в ході досудового слідства необхідно вжити заходи щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, тому слідчий звернувся до суду з даним клопотанням.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна, на яке просить накласти арешт слідчий, - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду невідомі.

Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні необхідно відмовити виходячи с з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини субєктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Вирішуючи питання про арешт, слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу, а матеріалами провадження не визначено статус субєкта, майно якого підлягає арешту в даному провадженні та не доведено мету здійснення такого обмеження відповідного права.

В своєму клопотанні слідчим не доведені ті обставини, на які він посилається у своєму клопотанні, а саме, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провадження, тому необґрунтоване позбавлення власника вказаного майна можливості ним користуватися, може призвести до порушення його прав, що є неприпустимим. Крім того, слідчий не довів необхідність застосування арешту, а також наявність достатніх підстав для арешту майна, оскільки слідчим не надано жодних документів на підтвердження того, що зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні 0002338 від 10.08.2016 року.

Отже, судом встановлено, що відсутні правові підстави для арешту майна, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, по справі відсутні особи, яким повідомлено про підозру та не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні даного клопотання про арешт майна в кримінальному проваджені № 0002338 від 10.08.2016 року - слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя