Дата документу 24.04.2019 Справа № 314/3920/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3920/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/476/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербове (Жовтневе), Вільнянського району, Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за цим вироком.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключити з резолютивної частини вироку рішення про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до положень ст.18 Закону України «Про амністію у 2016 році» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців. Зазначений закон опублікований 06 вересня 2017 року. З вироку вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення 02 вересня 2017 року та 09 вересня 2017 року, тобто кримінальне правопорушення вчинене 09 вересня 2017 року після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Тому застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» є неприпустимим.

В доповненнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.70 КК України остаточно призначити покарання - 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та застосувати положення ст.76 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін.

Згідно з вироком суду, 02 вересня 2017 року, в вечірній час доби, ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прийшов на ділянку місцевості, яка прилегає до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, викрав металевий залізничний рейс, довжиною 2 метра, вагою 120 кг, вартістю 5 гривень за 1 кг, на загальну суму 600 гривень, який слугував бордюром.

В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на те законних підстав, розпорядився вищевказаним викраденим ним майном на власний розсуд.

Тим самим, своїми умисними діями ОСОБА_6 умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку майна ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив їй матеріальні збитки на загальну суму 600 гривень.

09 вересня 2017 року, приблизно о 18-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, пройшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , де шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав велосипед ХВЗ «Україна», зеленого кольору, вартістю 1875 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на те законних підстав, розпорядився вищевказаним викраденим ним майном на власний розсуд.

Тим самим, своїми умисними діями ОСОБА_6 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку майна ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив їй матеріальні збитки, згідно з висновком експерта №ОИ-853/4 від 25 вересня 2017 року, за результатами проведеної товарознавчої експертизи, на суму 1875 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги частково, просила вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок суду першої інстанції законним та обрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався не в повній мірі при розгляді даного провадження.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченої, сприяння розслідуванню злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Однак, мотивуючи свої висновки про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання ще і на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до положень ст.18 Закону України «Про амністію у 2016 році», цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців. Зазначений Закон опублікований 06 вересня 2017 року, тобто набрав законної сили 07 вересня 2017 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 одне з кримінальних правопорушень вчинив 09 вересня 2017 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому до нього не може бути застосовані положення даного закону.

З врахуванням викладеного, вказаний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, та відповідно до вимог ст.ст.407,409,413 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Діючи у межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки, з огляду на наступне.

В первинній апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінити та виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році», що є неможливим, оскільки змінити вирок шляхом погіршення становища особи законом не допускається і прямо суперечить положенням ст.408 КПК України.

Доповнення до апеляційної скарги, в яких прокурор вже просить скасувати оскаржуваний вирок і ухвалити новий вирок, подані поза межами строків на апеляційне оскарження, отже такі вимоги, з огляду на положення ч.4 ст.403 КПК України, не можуть бути задоволенні.

Отже, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, розглянути провадження у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4