УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 від 17.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0005306, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати постанову слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 від 17.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0005306, мотивуючи свої вимоги тим, що постанову вона вважає безпідставною, вважає, що ОСОБА_5 та його дружина постійно змінюють покази, вказані у постанові обставини є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки з показів ОСОБА_6 вбачається, що останній в день нанесення її тілесних ушкоджень був в районі Мар`янівки в гостях у дочки, тоді в неї виникає питання чому до них приїжджала швидка допомога та поліція. З постанови вбачається що вона тричі змінювала покази, проте вона не може з цим погодитися, тому враховуючи всі ці обставини просить скасувати постанову.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала, просила задовольнити скаргу в повному обсязі з підстав, які викладені у скарзі, додатково пояснила, що вважає, що покази в протоколі допиту її як потерпілої від 25.10.2017 року вона не надавала щодо подій які сталися 13.07.2017 року, вказала що фактично подія відбулася 08.07.2018 року, вважає що ОСОБА_6 швидка допомога не забирала, ударів вона йому не наносила.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, оскільки вважає, що досудове розслідування проведено повно та всесторонньо з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а постанова слідчого законна та обґрунтована, під час досудового розслідуванні було проведено ряд слідчих дій, допитані всі свідки події, а також їх допит проводився повторно, визначено тяжкість та характер тілесного ушкодження ОСОБА_3 , виходячи з матеріалів справи, в якій відображені проведені слідчі дії, просила відмовити у задоволенні скарги.
Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0005306, заслухавши пояснення учасників судового засідання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно з вимогами ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: обставини, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Як встановлено у судовому засіданні, СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005306 від 05.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до фабули кримінального провадження, 13.07.2017 року до ТМО-1 звернулася ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями, які вона отримала від сусіда.
Постановою слідчого Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 17.08.2018 р. кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Рішення слідчого мотивовано тим, що за результатами проведення досудового розслідування не встановлений склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В постанові вказано, що допитана 25.10.2017 у якості потерпілої ОСОБА_3 повідомила, що 13.07.2018 в період часу з 13.30-15 год. перебувала на подвір`ї за місцем проживання по АДРЕСА_1 та займалася своїми справами по господарству. Потім хотіла закрити свій сарай та побачила, що біля нього немає дощечки, яка завжди там лежала та вголос висловила своє незадоволення цим та вдарила палицею по металевій планці, яка знаходиться на межі між домоволодіннями її та двоюрідного брата ОСОБА_5 . В цей час останній її почув, так як теж перебував у себе на подвір`ї, почав до потерпілої висловлюватись словами нецензурної лайки, після чого взявся руками за двері, які розділяють їх подвір`я. При цьому зі сторони потерпілої вказані двері були підперті дерев`яною підпоркою, яка внаслідок його дій впала потерпілій на ногу та спричинила тілесні ушкодження. Додала, що будь-яких ударів брат їй не наносив.
Фактичні дані заявник підтвердила в судовому засіданні, однак зауважила що подія яка сталася відбулася 08.07.2017 року.
Також заявник в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_5 безпосередньо удари її не наносив, а лише відкинув віконну стіну яка була підперта дощечкою, внаслідок чого дощечка впала її на ногу.
Слідчим було допитаний у якості свідка ОСОБА_5 повідомив, що 13.07.2017 весь день перебував в гостях у дочки за адресою: АДРЕСА_2 . Додав, що з ОСОБА_3 у них довготривалі неприязні стосунки та вона постійно звертається із скаргами до поліції з надуманих причин, створює конфліктні ситуації. Також повідомив, що вказане звернення ОСОБА_3 до поліції може бути пов`язане із подіями 08.07.2017, коли ОСОБА_3 вдарила його палкою в дворі його будинку, після чого останній звертався до травмупнкту ЦМЛ №1 та в подальшому проходив лікування в поліклініці на денному стаціонарі. Вважає, що вказана заява ОСОБА_3 є намаганням уникнути відповідальності за свої протиправні дії відносно нього.
Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого №7602, ОСОБА_5 08.07.2017 року о 21 год. 30 хв. звертався до травмпункту за фактом побиття сестрою цього дня палкою по голові близько 19 год. 30 хв. Встановлений діагноз - забій тім`яної ділянки голови зліва.
Допитані у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показання ОСОБА_5 щодо відсутності останнього за місцем проживання 13.07.2017 підтвердили в повному обсязі.
До матеріалів долучено довідку з поліклініки ЦМЛ №1 згідно якої ОСОБА_3 в період з 14.07.2017 по 15.08.2017 проходила лікування у лікаря-хірурга із діагнозом інфікована забійна рана правої гомілки.
Слідчим проведено огляд місця події, в ході якого встановлено, що домоволодіння потерпілої та ОСОБА_5 між собою розділені сірим парканом, на який сперті білі дерев`яні двері. Вказані двері зі сторони місця проживання ОСОБА_3 підперті дерев`яною балкою. Зі слів потерпілої, яка була присутня при огляді вказала, що саме вказана дерев`яна балка впала їй на ногу під час суперечки із ОСОБА_5 та спричинила їй тілесні ушкодження.
Додатково допитаний ОСОБА_5 щодо подій 08.07.2017 повідомив, що ні того ні іншого дня на територію домоволодіння ОСОБА_3 не проходив, двері, які обперті об паркан з її сторони не відсовував, яким чином остання отримала тілесні ушкодження йому не відомо.
Також додатково допитана у якості потерпілої ОСОБА_3 , яка змінила свої показання та вказала, що подія мала місце 08.07.2018 року.
Додатково допитаний ОСОБА_5 повідомив, що 08.07.2017 з дружиною близько 10 год. ранку повернулись додому, в цей час ОСОБА_3 , яка перебувала у своєму подвір`ї звинувачувала його у крадіжці якоїсь дощечки, якої він не чіпав, на що він з метою уникнення конфлікту нічого не відповів. В подальшому, свідок разом з дружиною близько 17-18 год. вийшов на город та займалися господарством. Потім вони почули стукіт по огорожі і зайшовши у свій двір побачили ОСОБА_3 яка стукала по горожі. На питання що вона робить остання дерев`яною палкою нанесла один удар по голові ОСОБА_5 , після якого він втратив свідомість та його дружина викликала швидку медичну допомогу, яка відвезла його до травмпункту. Додав, що ОСОБА_3 жодних тілесних ушкоджень 08.07.2017 не спричиняв та весь день до дверей, які обперті зі сторони ОСОБА_3 на паркан не підходив.
Вказані показання чоловіка підтримала ОСОБА_7 , зазначила, що ОСОБА_3 перебувала на їх подвір`ї коли нанесла удар по голові ОСОБА_5 , після цього він зробив декілька кроків почав втрачати свідомість та вона викликала швидку медичну допомогу, яка його забрала до травмпункту. Зазначила, що ОСОБА_5 жодні тілесні ушкодження ОСОБА_3 не спричиняв.
Отже, показаннями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, доводи ОСОБА_3 в частині спричинення ОСОБА_5 останній тілесних ушкоджень не підтверджені.
Як встановлено в судовому засіданні інших свідків подій, що сталася 08.07.2017 року не було.
Статтею 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
Згідно ст. 24 КК України умислом є таке психічне ставлення особи до діяння і його наслідків, при якому вона усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (прямий) або усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (непрямий).
Згідно положень ст. 84-86 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, здійснюється шляхом проведення експертизи.
Єдиним процесуальним джерелом доказів, яким можливо довести ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень, є висновок експерта.
Згідно висновку СМЕ №1484 у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани та саден на правій гомілці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, зі слів потерпілої вказані ушкодження вона отримала 09.07.2017 близько 16 год.
Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.
Так, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).
Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як наслідок говорити про недотримання норм КПК України зокрема, вимог його статті 9, передумов немає. Тим паче, що не є доречним, на думку слідчого судді, скасовувати вірне за своєю суттю рішення, лише, з одних формальних підстав, так як це не кореспондується з вимогами ст.ст. 2, 28 того ж Кодексу. Проведений комплекс слідством дій є достатнім, у цій ситуації, для висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.
У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Закриття кримінального провадження, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 110, 284 КПК України є завершальною стадією досудового розслідування. Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 9 КПК України вбачається, що завершення досудового розслідування у формі закриття кримінального провадження можливе у випадку всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального правопорушення та надання вказаним обставинам належної правової оцінки.
З постанови про закриття кримінального провадження від 17.08.2018 р. та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування проведено необхідні слідчі та процесуальні дії, проведення яких є необхідним для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України та наявність яких дозволяє дійти висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Зважаючи на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена на підставі повного то всебічного з`ясування обставин справи, які встановлено шляхом проведення необхідної та достатньої кількості слідчих дій та підтверджені достатніми та допустимими доказами, а посилання, на які посилається у скарзі ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, тому скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 84-86, 101-102, 110, 284, 303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 від 17.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0005306 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя :