Ухвала
про залишення скарги без руху
29 березня 2019 року

м. Київ
справа № 420/628/18
провадження № 51- 1550 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначеного судового рішення, просить відкрити касаційне провадження, змінити зазначену ухвалу апеляційного суду в частині застосування спеціальної конфіскації належних йому грошових коштів на користь держави та прийняти в цій частині нове рішення про повернення йому цих коштів.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) пунктів 3 і 5 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
судове рішення, що оскаржується;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.
Однак, як убачається зі змісту скарги, скаржник вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, ОСОБА_4 подав скаргу на ухвалу Луганського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року, але до скарги надав копію ухвали Луганського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, тому скаржнику необхідно визначитись, яке саме судове рішення ним оскаржується та надати його копію.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому, ОСОБА_4 у скарзі ставить вимогу до суду касаційної інстанції про зміну зазначеної ухвали апеляційного суду в частині застосування спеціальної конфіскації належних йому грошових коштів на користь держави та прийняття в цій частині нового рішення про повернення йому цих коштів. Однак, зазначена ним вимога не узгоджується з положеннями статей 433, 436 КПК та не грунтується на повноваженнях суду касаційної інстанції, а саме в частині прийняття нового рішення про повернення грошових коштів, адже Суд, з урахуванням зазначеної процесуальної норми позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини в частині речових доказів.
На думку Суду, скаржнику необхідно конкретизувати свою вимогу про зміну чи скасування оскаржуваного судового рішення відповідно до зазначеної норми КПК.
Відповідно до ч.5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Обов`язок долучення копій судових рішень, що оскаржуються, покладено кримінальним процесуальним законом саме на особу, яка подає касаційну скаргу.
В порушення зазначеної норми КПК, скаржником не надано оформлену належним чином копію оскаржуваного судового рішення, а надана до скарги копія ухвали апеляційного суду містить виключені відомості, що не можуть бути розголошені в текстах судових рішень, відкритих для загального доступу, отримані через Єдиний державний реєстр судових рішень, та з якої не вбачається, які особи є учасниками кримінального провадження, в тому числі, в частині належності грошових коштів, до яких застосовано спеціальну конфіскацію.
Крім того, не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 у скарзі посилається на необґрунтованість і невмотивованість судового рішення з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, вимог ст.100 КПК, необґрунтованість застосування судом положень ст.96 -1 Кримінального кодексу України (далі КК). Вказує про прийняття судом першої інстанції обґрунтованого рішення на підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК про повернення йому як законному володільцю грошових коштів.

Суд позбавлений можливості перевірити зазначені доводи скарги, оскільки скаржником не надано оформлену належним чином копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду та копію вироку Новопсковського районного суду Луганської області від 27 червня 2018 року, без наявності якого не має можливості перевірити, яке саме рішення прийнято судом першої інстанції в частині вирішення питання про речові докази.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Луганського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3