Справа № 703/4735/18
УХВАЛА
27 грудня 2018 року слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурорів Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника ТОВ «ТПК Пропан» ОСОБА_5 розглянувши в залі суду в м. Сміла клопотання прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту, -
встановив:
В судовому засіданні прокурор пояснила, що по вул.. Шевченка, 81 в м. Сміла розташований та діє авто газозаправний пункт ТОВ «ТПК Пропан» у якого відсутні передбачені чинним законодавством, зокрема статтею 21 ЗУ « Про охорону праці» дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки, що створює загрозу загибелі людей та настання інших тяжких наслідків. Зазначила, що 17 грудня 2018 року майно ТОВ «ТПК Пропан», а саме, металевий резервуар, електродвигун, колонку паливнороздавальну для скрапленого газу, постановою прокурора Смілянської місцевої прокуратури визнано речовими доказами , а тому, з метою належного зберігання таких, недопущення їх використання, відчуження чи передавання неналежним власникам, просила накласти на вищевказане майно арешт.
Представник ТОВ «ТПК Пропан» ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що оформлення відповідних дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки на даний час проводиться, про що надав відповідні документи, крім того, вказав, що об`єкт ТОВ «ТПК Пропан» не відноситься до об`єктів підвищеної небезпеки, що підтверджується листом Управління Держпраці у Черкаській області. Зауважив також, що накладення арешту на майно не дасть змоги ТОВ «ТПК Пропан» завершити оформлення відповідних дозволів та здійснювати підприємницьку діяльність.
Заслухавши пояснення прокурора, представника ТОВ «ТПК Пропан» , вивчивши та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 7 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
З матеріалів клопотання вбачається, що підозра в скоєнні кримінального правопорушення не пред`явлена, а висновок прокурора про наявність існування доказів скоєного кримінального правопорушення є передчасним.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу). Однак прокурором в судовому засіданні не доведено, яким чином визнане речовим доказам майно ТОВ «ТПК Пропан» може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.
Крім того, накладення арешту на майно ТОВ «ТПК Пропан» призведе до зупинення підприємницької діяльності останнього, що не узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 173 КПК України відповідно до якої, слідчий суддя, суд повинен застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність прокурором підстав викладених у клопотанні та під час судового розгляду справи, що є підставою для відмови у його задоволенні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 131, 170, 171, 372 КПК України, Узагальненням судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 7 лютого 2014 року, -
У клопотанні прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, особами, які не були присутніми під час розгляду справи протягом п`яти днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи Апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1