КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року у кримінальному провадженні №0002803, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування в особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0002803 за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28, п.6 ч.2 ст. 115 КК України а саме: на домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль марки ToyotaVenza, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки Mercedes-BenzS550, д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіль марки Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль марки HondaCivic, д.н.з. НОМЕР_5 у вигляді заборони розпоряджатись, користуватись та відчужувати дане рухоме майно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно є речовим доказом у кримінальному провадженні № №0002803, та з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) , наявні підстави для накладення арешту на майно, відповідно до вимог ч. 1,2,3 ст.170 та ч.З ст. 171 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування в частині накладення арешту на майно, а саме: на домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді заборони розпоряджатись, користуватись та відчужувати дане нерухоме майно, домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 у вигляді заборони розпоряджатись, користуватись та відчужувати дане нерухоме майно, автомобілі марки Mercedes-Benz S550, д.н.з. НОМЕР_3 , маркиPorscheCayenne,д.н.з. НОМЕР_4 , марки HondaCivic,д.н.з. НОМЕР_5 у вигляді заборони розпоряджатись, користуватись та відчужувати дане рухоме майно.
Апелянт вважає, що клопотання органу досудового розслідування та ухвала слідчого судді про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованим. Розгляд клопотання про накладення арешту слідчим суддею був формальним. Апелянт зазначає, що слідчий суддя відповідно до положень статті 170 КПК України не врахував правової підстави для накладення арешту та належної мети для цього, зокрема можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні чи можливості конфіскації майна в подальшому. Зазначає, що власники майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мають жодного відношення до обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, тому на його погляд відсутні правові підстави для накладення арешту, при цьому майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. На думку апелянта даний висновок слідчого судді про накладення арешту на майно ґрунтуються лише на жодним чином не доведеній процесуальній позиції органу досудового розслідування.

Також апелянт вказує і на те, що клопотання органу досудового розслідування не містить будь-яких обґрунтованих і підтверджених належними засобами доказування доводів щодо доцільності та правомірності застосування таких обмежень як арешт майна .

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_8 та адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, в провадженні СУ ГУ Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002803 від 14.10.2017 року, за за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 28, п.6 ч.2 ст. 115 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно. В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що майно є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №0002803 та з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) просив накласти арешт. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання та наклав арешт на майно.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. дотримано.
Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, відповідно до матеріалів провадження, які були досліджені судом, останні не містять відомостей того, що саме майно - домоволодіння за місцем розташування: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 є предметом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або для забезпечення цивільного позову.

Посилання прокурора в апеляційній інстанції на повідомлення ОСОБА_11 про підозру за ст.. 209 КК України не підтверджуються матеріалами справи по розгляду клопотання, які не містить даних про розслідування кримінального правопорушення за ст..209 КК України щодо підозрюваних, зокрема, ОСОБА_11 у випадку визнання винним за якою можлива спеціальна конфіскації майна, яке належить третій особі (сестрі підозрюваного - ОСОБА_9 )

Разом з цим, колегія суддів зважує і на ту обставину, що ОСОБА_9 не є підозрюваною в рамках кримінального провадження №0002803, відносно неї не заявлено цивільний позов у порядку, встановленому ст.128 КПК України, відсутні відомості про причетність до вчинення злочину, з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні.

За наведеного, не можна вважати доведеною необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_9 , а тому висновок слідчого судді, що саме домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 підлягають арешту, є помилковим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у даному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, яке належить ОСОБА_9 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання в цій частині, однак не було зроблено слідчим суддею.

Доводи апеляційної скарги про незаконність накладення арешту на автомобілі є безпідставними, так як за матеріалами провадження вказані авто визнані речовими доказами, були предметами обшуків у кримінальному провадженні під час яких вилучались предмети, які можуть свідчити про обставини вчинення кримінальних правопорушень та осіб, які їх вчинили тому вимоги апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу колегії суддів.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172 ,173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власників майна ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування в особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 в частині накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002803, а саме: домоволодіння за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу розслідування в особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002803, а саме: домоволодіння за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1250/2019 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_15
Доповідач - ОСОБА_1