Справа №359/1435/19
Провадження №1-кп/359/283/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
6 травня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

судді доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , та його захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , його захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (на окрему процесуальну дію), обвинуваченого ОСОБА_21 та його захисника адвоката ОСОБА_19 , перекладачів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_24 ,

за наслідками проведення підготовчого судового засідання з технічною фіксацією у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0001222, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.11.2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Дідушинці Стрийського району Львівської області, українця, -

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майданське Унцукульського району Республіки Дагестан, громадянина Російської Федерації, -

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, українця, -

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Києва, українця,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Сніжане Донецької області, українця,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,

розглянувши в порядку ст. 314 КПК України заявлені клопотання та скарги сторін кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
На розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , щодо вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
06.05.2019 року, на початку підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні, головуючим суддею було оголошено про надходження через канцелярію суду 11.03.2019 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та 02.04.2019 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки останній не відповідає вимогам КПК України. Зокрема, як зазначено у клопотанні адвоката ОСОБА_9 , в порушення вимог ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не містяться в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування; реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомості про складення обвинувального акту; відсутні в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинувачених.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 підтримали подані ними клопотання та просили задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали вищезазначені клопотання адвокатів про повернення обвинувального акту прокурору та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти повернення обвинувального акту прокурору. Вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дійшов до висновку, що підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.
В підготовчому судовому засіданні, суд, в порядку ст.ст. 314, 315 КПК України, має право, серед іншого, вирішити питання про призначення кримінального провадження до судового розгляду, та питання пов`язані з підготовкою такого провадження до судового розгляду.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
На думку суду, дані вимоги при складенні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування дотримані. Копія відповідного обвинувального акту та реєстру матеріалів отримані обвинуваченими та їх захисниками завчасно у встановленому КПК України порядку.
Відповідно до норм КПК України під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням.
Як вбачається із направленого до суду обвинувального акту, його складено слідчим, а прокурором відповідно затверджено. Указаний обвинувальний акт скріплено печаткою.
В свою чергу, згідно долучених до акту розписок, підозрювані та їх захисники отримали копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування.
На обвинувальному акті, що надійшов до суду, містяться всі необхідні реквізити, підписи слідчого та прокурора, відтиски печатки.
З цього приводу, судом встановлено відсутність підстав для прийняття рішення, передбачених п.п.1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України і підстав для його повернення суд не вбачає.
За таких обставин, суд вважає, що є всі підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акта за №0001222 від 23.11.2017 року, розгляд якого здійснювати в складі суду колегії суддів у відкритому судовому засіданні, за участю обвинувачених, їх захисників, прокурора, перекладача, повідомити про час та місце проведення судового розгляду потерпілих.

14.03.2019 року, захисником обвинуваченого ОСОБА_25 адвокатом ОСОБА_9 було подано скаргу про визнання протиправними дії старшого слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_26 , що полягали у врученні ОСОБА_25 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України від 22.05.2018 року. Суть скарги полягає в тому, що повідомлення вручено по кримінальному провадженню, відомості про яке не було внесено до ЄРДР та з порушенням строків, визначених КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_9 підтримав подану ним скаргу та просив визнати протиправними дії слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_26 .
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали подану скаргу адвоката ОСОБА_9 та просили визнати протиправними дії слідчого.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 .
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами скарги з додатками, дійшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення скарги адвоката ОСОБА_9 , поданої 14.03.2019 року, про визнання протиправними дії старшого слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_26 .
Так, відповідно до п. 8 Розділу 2 Положення про порядок внесення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року № 139) відомості про декілька вчинених кримінальних правопорушень, зазначених в одній заяві, повідомленні або виявлених безпосередньо прокурором, слідчим чи працівником іншого підрозділу, незалежно від часу їх учинення, наявності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, вносяться до Реєстру за кожним правопорушенням окремо.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема документів долучених адвокатом ОСОБА_9 до поданої скарги, дія слідчого ОСОБА_26 , яка полягала у врученні обвинуваченому ОСОБА_25 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України від 22.05.2018 року є правомірною відповідно до норм чинного законодавства. Доказом цього являється витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.03.2018 року, згідно якого вбачається, що пред`явлена підозра обвинуваченому ОСОБА_25 за ч. 4 ст. 189 КК України, була внесена слідчим ОСОБА_26 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2018 року о 12 год. 54 хв. (а.с. 37), а тому у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 слід відмовити.
Також, до вищезазначеної скарги адвоката ОСОБА_9 від 14.03.20149 року, останнім було долучено клопотання про витребування доказів з Генеральної прокуратури України, а саме: форма 1, 2, 3 по к/п 0001222; форма 1, 2, 3 по к/п 0000162; картку про кримінальне правопорушення; картку про наслідки досудового розслідування кримінального правопорушення; картку на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яка підозрюється у його вчиненні; картку про рух кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_9 підтримав подане клопотання про витребування доказів та просив його задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали подане адвокатом ОСОБА_9 клопотання та просили його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 зважаючи на відсутність підстав для його задоволення.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами поданого клопотання з додатками, дійшов до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_9 про витребування доказів не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, захисником обвинуваченого ОСОБА_25 адвокатом ОСОБА_9 не було вчинено жодних дій на витребування доказів самостійно. А тому, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_9 про витребування доказів з Генеральної прокуратури України задоволенню не підлягає, оскільки клопотання захисника обвинуваченого є необґрунтованим та передчасним.
06.05.2019 року, під час судового засідання, захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 було подано письмове клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174, 315 КПК України. Подане клопотання мотивував тим, що 22.05.2018 року старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_27 на підставі ст. 233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить громадянину ОСОБА_10 . За результатами обшуку, транспортний засіб марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування, грошові кошти, мобільний телефон, СМ-карта вилучені і зберігаються у СУ ГУ НП в Київській області. 23.05.2018 року слідчому та прокурору Шевченківським районним судом м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання на проведення обшуку (легалізації) у зв`язку з тим, що слідчим не було доведено, що автомобіль, грошові кошти та інші речі мають значення для досудового розслідування. Таким чином судом констатовано відсутність необхідності обшуку і вилучення автомобіля марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , та інших речей. 24.05.2018 року стороною захисту було подано скаргу до Шевченківського районного суду м. Києва на дії слідчого в порядку ст. 303 КПК України щодо неповернення вище визначених речей. 15.06.2018 року слідча ОСОБА_26 , не повертаючи незаконно вилучений автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , та інші речі знову звернулася до суду з метою накладення арешту на вказані речі. 21.06.2018 року по справі №761/19401/18 (провадження № 1-кс/761/13187/2018) слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_28 , за участі слідчої ОСОБА_26 , задоволено у повному обсязі скаргу адвоката ОСОБА_11 від 24.05.2018 року на бездіяльність відповідного слідчого і відповідною ухвалою зобов`язано слідчого СУ ГУНП у Київській області, яким розслідується вказане кримінальне провадження, повернути ОСОБА_10 вилучене 22.05.2018 року під час обшуку майно. 29.06.2018 року, Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/22465/18 за результатами розгляду клопотання слідчої ОСОБА_26 від 15.06.2018 року, за відсутності інформації, прихованої слідчою від суду про існування судового рішення від 21.06.2018 року по справі №761/19401/18 про необхідність повернення ОСОБА_10 автомобіля та інших речей, накладено арешт на автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування, грошові кошти, мобільний телефон, СІМ-карта.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 підтримав подане ним клопотання про скасування арешту майна та просив задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали подане клопотання адвоката ОСОБА_11 та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_11 .
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись із матеріалами клопотання, та долученими до нього матеріалами, вважає що дане клопотання підлягає частковому задоволенню.
Так, 22.05.2018 року старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_27 на підставі ст. 233 КПК України було проведено обшук автомобіля марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить громадянину ОСОБА_10 . За результатами обшуку, транспортний засіб марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування, грошові кошти, мобільний телефон, СМ-карта вилучені і зберігаються у СУ ГУ НП в Київській області.
23.05.2018 року слідчому та прокурору Шевченківським районним судом м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання на проведення обшуку (легалізації) у зв`язку з тим, що слідчим не було доведено, що автомобіль, грошові кошти та інші речі мають значення для досудового розслідування. Таким чином судом констатовано відсутність необхідності обшуку і вилучення автомобіля марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , та інших речей.
24.05.2018 року стороною захисту було подано скаргу до Шевченківського районного суду м. Києва на дії слідчого в порядку ст. 303 КПК України щодо неповернення вище визначених речей.
15.06.2018 року слідча ОСОБА_26 , не повертаючи незаконно вилучений автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , та інші речі знову звернулася до суду з метою накладення арешту на вказані речі.
21.06.2018 року по справі №761/19401/18 (провадження № 1-кс/761/13187/2018) слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_28 , за участі слідчої ОСОБА_26 , задоволено у повному обсязі скаргу адвоката ОСОБА_11 від 24.05.2018 року на бездіяльність відповідного слідчого і відповідною ухвалою зобов`язано слідчого СУ ГУНП у Київській області, яким розслідується вказане кримінальне провадження, повернути ОСОБА_10 вилучене 22.05.2018 року під час обшуку майно.
29.06.2018 року, Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/22465/18 за результатами розгляду клопотання слідчої ОСОБА_26 від 15.06.2018 року, за відсутності інформації, прихованої слідчою від суду про існування судового рішення від 21.06.2018 року по справі №761/19401/18 про необхідність повернення ОСОБА_10 автомобіля та інших речей, накладено арешт на автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування, грошові кошти, мобільний телефон, СІМ-карта.
Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.1ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 6 ст.9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Суд бере до уваги те, що слідчим ОСОБА_26 не було виконано вимоги ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, якою слідчому та прокурору було відмовлено в задоволенні клопотання на проведення обшуку (легалізації) у зв`язку з тим, що останніми не було доведено, що автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти та інші речі мають значення для досудового розслідування, чим констатовано відсутність необхідності обшуку і вилучення автомобіля марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , та інших речей, та, не повернуто вилучені під час обшуку на підставі ст. 233 КПК України 22.05.2018 року речі. В свою чергу,15.06.2018 року слідча звернулася до суду з метою накладення арешту на вказані речі.
Також, не дивлячись на рішення суду від 21.06.2018 року по справі №761/19401/18 (провадження № 1-кс/761/13187/2018), яким слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_28 , за участі слідчої ОСОБА_26 , було задоволено у повному обсязі скаргу адвоката ОСОБА_11 від 24.05.2018 року та зобов`язано слідчого СУ ГУНП у Київській області повернути ОСОБА_10 вилучене 22.05.2018 року під час обшуку майно, 29.06.2018 року, слідчою ОСОБА_26 було приховано від суду наявність рішення суду від 21.06.2018 року, внаслідок чого рішенням суду було накладено арешт на автомобіль марки «Lexus 350», д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування, грошові кошти, мобільний телефон, СІМ-карта.
З огляду на вище вказане, є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи. А тому, беручи до уваги те, що на даний час адвокатом ОСОБА_11 доведено, що в застосуванні арешту на майно: транспортний засіб марки «Lexus RX 350», н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль, ключ від автомобіля, поліс обов`язкового страхування - відпала потреба у такому вигляді, суд вважає, що є необхідність зобов`язати посадових осіб СУ ГУ НП у Київській області та прокурорів групи прокурорів в кримінальному провадженні, - повернути речові докази: автомобіль «Lexus RX 350», н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на указаний автомобіль, ключ від указаного автомобіля, поліс обов`язкового страхування на транспортний засіб, на відповідальне зберігання власнику в порядку ст. 100 КПК України, відібравши відповідну розсипку з роз`ясненням наслідків знищення речових доказів, та надавши її суду. Зняти заборону користування даним транспортним засобом автомобілем «Lexus RX 350», н.з. НОМЕР_1 , накладену згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2018 року (справа №761/22465/18). В іншій частині арешт на транспортний засіб щодо заборони розпорядження ним, - залишити в силі.

У задоволенні іншої частини вимог клопотань адвоката ОСОБА_11 відмовити, зважаючи на їх передчасність, оскільки мобільний телефон, грошові кошти та СІМ-карта можуть нести в собі інформацію та докази, які в подальшому можуть бути використані судом як докази в даному кримінальному провадженні.

06.05.2019 року, під час судового засідання, також було подано клопотання захисником обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 про скасування арешту на майно. Своє клопотання мотивував тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2018 року у справі №761/18995/18 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_29 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_30 , і накладено арешт на майно, яке було вилучено 22.05.2018 року під час проведення огляду місця події на території ресторану «Колиба», який знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2/8, а саме на: гаманець, у якому знаходиться банківська картка № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 ; предмет, схожий на ніж; годинник «Element», який належить ОСОБА_12 ; мобільний телефон марки «IPHONE 6», IMEI НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_12 ; мобільний телефон марки «IPHONE 5», IMEI НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», з номером НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_12 , тощо. Також, у своєму клопотанні адвокат ОСОБА_13 зазначив, що з огляду на фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_12 , та юридичної оцінки його дій, результатів слідчих та процесуальних дій, встановлено, що вилучене у нього вищезазначене майно, на який накладено арешт з мотивів збереження речових доказів, не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були об`єктом кримінально протиправних дій, а також не набуті кримінально протиправним шляхом.
Адвокат ОСОБА_13 підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали подане клопотання адвоката ОСОБА_13 та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_13 .
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись із матеріалами клопотання, та долученими до нього матеріалами, вважає що дане клопотання не підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 2 встановлено, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

Судом встановлено, що вказане вище майно, яке належить обвинуваченому ОСОБА_12 , а саме: гаманець, у якому знаходиться банківська картка № НОМЕР_2 ; предмет, схожий на ніж; годинник «Element»; мобільний телефон марки «IPHONE 6», IMEI НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл», з номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «IPHONE 5», IMEI НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», з номером НОМЕР_6 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні на підставі постанови .

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_13 та скасування арешту на майно з тих підстав, оскільки вважає, що зазначене у клопотанні майно, вилучене під час обшуку 22.05.2018 року, може нести в собі інформацію та докази, які в подальшому можуть бути використані судом як докази в даному кримінальному провадження.

Також, 06.05.2019 року, під судового засідання в даному кримінальному провадженні, головуючим суддею було оголошено про надходження через канцелярію суду 04.03.2019 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна. Своє клопотання мотивував тим, що 22.05.2018 року, в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001222 від 23.11.2017 року, слідчим ГУНП в Київській області ОСОБА_31 , на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук майна, яким користувався ОСОБА_25 , а саме: автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_7 , про що свідчить протокол обшуку від 22.05.2018 року. За результатами обшуку було вилучено вищезазначений автомобіль та поміщено на стоянку за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15-А. 29.06.2018 року, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_32 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_26 про арешт вилученого майна у кримінальному провадженні «0000162 від 02.03.2018 року за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та накладено арешт на автомобіль марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_7 . Однак, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2017/675776 від 21.10.2017 року, право власності на зазначений автомобіль належить громадянці ОСОБА_33 . У зв`язку з вищенаведеним просив скасувати арешт на майно, яке належить особі, яка не має відношення до даного кримінального провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_25 адвокат ОСОБА_9 підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтримали подане клопотання адвоката ОСОБА_9 та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 зважаючи на те, що останнє подано передчасно.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами клопотання з додатками, дійшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_9 , поданого 04.03.2019 року, про скасування арешту майна.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
В той же час, суд бере до уваги ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_32 , винесену 29.06.20148 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_7 .
Так, даний автомобіль є транспортним засобом на якому пресувались члени організованої групи, та останній перебував у фактичному користуванні обвинуваченого ОСОБА_25 , хоч і належав на праві власності громадянці ОСОБА_34 . При цьому є достатньо підстав вважати, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки використовувався як засіб переміщення членами організованої групи.
Також, 22.08.2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_35 винесено ухвалу на клопотання адвоката ОСОБА_36 про скасування арешту майна, якою подане клопотання адвоката задоволено частково та скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_37 від 29.06.2018 року у справі № 761/22426/18, на автомобіль марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_7 , в частині заборони користування вказаним автомобілем. транспортний засіб марки Audi» моделі A6 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 повернуто ОСОБА_33 для надання можливості користування останнім.
У цьому зв`язку, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна на вищезазначений транспортний засіб, оскільки даний автомобіль перебуває у користуванні громадянки ОСОБА_38 , якій і належить на праві власності. Подане клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_9 суд вважає передчасним, та таким, що може бути вирішено при постановленні вироку за результатами розгляду даного кримінального провадження у суді.
Також, 06.05.2019 року, прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 09.05.2019 року, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, на момент розгляду даного питання в суді не припинили існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його процесуальну поведінку.
Захисники адвокати ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , заперечили щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_16 , зважаючи на відсутність підстав для подальшого його утримання в умовах слідчого ізолятору. Додатково адвокат ОСОБА_18 долучив до матеріалів справи клопотання про зміну запобіжного заходу по відношенню обвинуваченого ОСОБА_16 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю (браслету). Зазначив, що твердження прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_16 буде ухилятися від суду і виключно припущенням, оскільки це твердження суперечить фактичним обставинам справи та поведінці останнього під час досудового розслідування. Зважаючи на те, що на досудовому розслідуванні за обвинуваченого ОСОБА_16 була внесена застава, він був звільнений з СІЗО, та, маючи можливість не переховувався від слідства та суду. Також звернув увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою України ОСОБА_39 з якою мають спільну дитину ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має наміру ухилятися від слідства та суду.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 та захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 підтримали клопотання адвокатів про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_16 .
Заслухавши думку сторін, ознайомившись з поданими сторонами документами та клопотаннями, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
З урахуванням вимог ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи наявність обвинувачення ОСОБА_16 , до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, те, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянкою України ОСОБА_39 з якою мають спільну дитину ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.6 ст.181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

При цьому, суд також враховує, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_16 останньому завчасно, тобто за три години до судового засідання вручено прокурором не було. При цьому, саме клопотання вручено останньому на українській мові, хоча, як встановлено раніше він володіє російською мовою, у зв`язку з чим в справі залучено відповідного перекладача. Таким чином відповідного клопотання на мові, якою обвинувачений володіє вільно, останньому не вручено, що є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства. Зазначене є додатковою підставою для відмови у задоволенні відповідного клопотання прокурора.

З цього приводу у суду відсутні достатні підстави та докази для продовження обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою відмовити, в той час, як клопотання захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підлягає задоволенню, та у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо обвинуваченого застосовує більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб з носінням електронного засобу контролю, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зважаючи на те, що інших клопотань в підготовчому судовому засіданні не заявлено, а підстав, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено, є всі підстави для призначення судового розгляду в кримінальному провадженні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 110, 115, 170-174, 176-197, 199, 202, 206, 291, 303, 314, 315, 331, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 та адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про повернення обвинувального акту прокурору, - відмовити.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001222, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.11.2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні в складі суду колегії суддів, за участю обвинувачених, їх захисників, прокурора, перекладача, повідомити про час та місце проведення судового розгляду потерпілих.

У задоволенні скарги від 14.03.2019 року адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 про визнання протиправними дій слідчого ОСОБА_26 щодо вручення повідомлення про підозру від 22.05.2018 року, - відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 про витребування доказів з Генеральної прокуратури України, - відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про скасування арешту на майно, - задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб СУ ГУ НП у Київській області та прокурорів групи прокурорів в кримінальному провадженні, - повернути речові докази: автомобіль «Lexus RX 350», н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на указаний автомобіль, ключ від указаного автомобіля, поліс обов`язкового страхування на транспортний засіб, на відповідальне зберігання власнику в порядку ст. 100 КПК України, відібравши відповідну розсипку з роз`ясненням наслідків знищення речових доказів, та надавши її суду. Зняти заборону користування даним транспортним засобом автомобілем «Lexus RX 350», н.з. НОМЕР_1 , накладену згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2018 року (справа №761/22465/18). В іншій частині арешт на транспортний засіб щодо заборони розпорядження ним, - залишити в силі.

У задоволенні іншої частини вимог клопотань адвоката ОСОБА_11 відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 про скасування арешту на майно, - відмовити.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання адвоката ОСОБА_13 , - відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 про скасування арешту на майно: автомобіль марки «Audi» моделі А6, н.з. НОМЕР_7 , - відмовити.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Клопотання адвокатів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу, - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Майданське Унцукульського району Республіки Дагестан, громадянину Російської Федерації, - запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем тимчасово проживання з носінням електронних засобів контролю терміном на 60 діб, з визначенням наступних обов`язків: не залишати місця тимчасового проживання ( АДРЕСА_1 ) без відповідного дозволу суду; з`являтися на виклики до суду; завчасно повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання; повідомити суд про засоби зв`язку; не спілкуватися особисто чи через третіх осіб з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідків; здати на зберігання до уповноважених органів документи, що дають право на виїзд за кордон (чи в разі їх відновлення), тощо.

Термін дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити до 24.00 год. 04.07.2019 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконання ухвали суду щодо обраного запобіжного заходу покласти на органи Національної поліції України за місцем тимчасового проживання обвинуваченого ОСОБА_16 ( АДРЕСА_1 ) та прокурорів групи прокурорів в даному провадженні.

Ухвала суду в частині повернення речових доказів власникам підлягає виконанню протягом 10 днів з моменту вручення уповноваженим органам повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 14.05.2019 року.

Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_41
ОСОБА_3