справа № 462/1141/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000457 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сновичі Золочівського району Львівської області, українця, громадянина України, освіта вища, офіційно не працює,
неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 03.02.2019 року близько 13.18 год. знаходячись в приміщенні Торгового центру «Нова Лінія», що на вул. Щирецькій, 7 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, із полиці стелажу взяв коробку зі склянкою марки «Меzzо» для зубних щіток подвійну, вартістю 568 грн. 30 коп. (без ПДВ), яку в подальшому вийняв із коробки, яку залишив на стелажі в іншому відділі торгового центру, а саму склянку заховав у внутрішню кишеню своєї куртки. Після вчинення зазначених дій ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину і викраденим розпорядився на власний розсуд

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно 03.02.2019 року близько 13.18 год. знаходячись в приміщенні Торгового центру «Нова Лінія», що на вул. Щирецькій, 7 у м. Львові, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу таємно викрав склянкумарки «Меzzо» для зубних щіток, вартістю 568 грн. 30 коп., яку заховав у внутрішню кишеню своєї куртки і покинув місце вчинення крадіжки. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у викраденні чужого майна (крадіжці), доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди (а.с.36), а обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчинений умисно, з корисливих мотивів, особу винного, який раніше не судимий (матеріали кримінального провадження, арк. 37), на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.38, 39), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (матеріали кримінального провадження, арк.44).

Виходячи з наведеного, беручи до уваги думку прокурора та думку представника потерпілого, яка претензій до обвинуваченого не має та при визначенні покарання покладається на розсуд суду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу,оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1