Провадження № 11-сс/4808/49/18
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2018 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 в частині визначення розміру застави у виді 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн. скасувати як необґрунтовану, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В апеляційній скарзі апелянт не оспорює правильності висновків суду в частині наявності обґрунтованої підозри та ризиків, а також обставини, на яких суд ґрунтує своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Апелянт наголошує на тому, що згідно діючого законодавства, визначення розміру застави за злочини, які вчинені із застосуванням насильства або погрозою його застосування, є правом суду. Між тим, апелянт зазначає, що слідчий суддя, дійшовши висновку про необхідність продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , при визначенні розміру застави, не врахував інших положень закону, та не навів в ухвалі обґрунтування своєї позиції щодо визначення ним саме такого розміру застави як 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., проте злочин, у якому підозрюється останній, вчинено із застосування насильства щодо потерпілої, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. На думку апелянта, слідчий суддя належним чином не врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, у тому числі, тяжкого умисного злочину, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, а також те, що злочин ретельно, детально, за попередньою змовою групою осіб планувався підозрюваним, і умисно та демонстративно був вчинений особливо небезпечним способом шляхом вибуху, який в свою чергу заподіяв шкоду майну потерпілої у великих розмірах, на заявлену нею у позові суму 3 000 000 грн., а також міг спричинити, на думку апелянта, особливо тяжкі наслідки здоров`ю і життю громадян, та викликав значний суспільний резонанс. Апелянт вважає, що наведені вище відомості є винятковими обставинами, а тому, на його думку, розмір застави, не здатний забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам, тому, визначення застави у даному випадку, є неприпустимим. Апелянт наголошу, що слідчий суддя не прийняв до уваги, що досудове слідство ще триває, та не встановлено повне коло можливих свідків, на яких може впливати підозрюваний, перебуваючи під заставою. Апелянт, наголошує, що попередня ухвала слідчого судді про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, була залишена без змін ухвалою апеляційного суду, та слідчим суддею в даному оскаржуваному рішенні не наведено додаткових обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу чи встановлення розміру застави.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_11 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, з посиланням на відповідне обґрунтування своїх доводів.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено строк тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 30.12.2018 року включно, та визначено розмір застави 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., з покладенням відповідних обов`язків.

Своє рішення, в частині обрання альтернативного виду запобіжного заходу - застави, слідчий суддя мотивував, посилаючи як на норми національного законодавства, так й на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, та дійшов висновку, що вказані обставини кримінального провадження підпадають під виключні випадки, у зв`язку із чим призначив заставу у розмірі, який перевищує встановлену до даного виду злочину межу, а саме 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі, рішення слідчого судді в частині обрання альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави скасувати, продовжити підозрюваному міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставною, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_8 міри апобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави - 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., є обґрунтованим, у зв`язку із чим в задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , перебуває у неприязних відносинах із своєю колишньою дружиною ОСОБА_13 , яка у жовтні 2017 року заявила про намір розлучитися з ним.

У своїх неприязних відносинах з дружиною, ОСОБА_14 звинувачував свою тещу ОСОБА_15 , якій неодноразово при особистих зустрічах та в телефонному режимі в період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року погрожував фізичною розправою та вбивством, а саме підірвати її разом із її майном. ОСОБА_15 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , раніше судимий, має авторитет у кримінальних колах мала реальні підстави побоюватися виконання цієї погрози ОСОБА_8 .

З метою підтвердження своїх погроз про намір вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_8 організував та за участі посібника ОСОБА_16 , виконавців ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , 06.09.2018, в період часу з 01:30 по 02:30 год., з використанням вибухового пристрою невстановленого взірця підірвали приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , який належить його колишній тещі ОСОБА_15 , спричинивши останній майнову шкоду у великих розмірах.

06.09.2018 з ОСОБА_18 , за попередньою змовою з ОСОБА_17 , з метою заподіяння потерпілій ОСОБА_15 , матеріальної шкоди у великих розмірах, діючи умисно, на замовлення ОСОБА_8 та пособника ОСОБА_19 , прибули в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області.

В період часу з 01:30 по 02:30 год., ОСОБА_18 , спільно з ОСОБА_17 , з відома та згоди організатора ОСОБА_8 та пособника ОСОБА_16 , проникли в приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , де на першому поверсі встановили підривний пристрій невідомого взірця, після чого покинули приміщення ресторану.

Перебуваючи за межами приміщення ресторану ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , привели в дію вибуховий пристрів, після чого пролунав вибух, в наслідок якого було пошкоджено зал ресторану загальною площею близько 30 м.кв. на першому поверсі, чим спричинено потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того 10.02.2018 приблизно о 19.00 год. невідомі особи проникли в житловий будинок по АДРЕСА_2 , де застосовуючи фізичне насильство до власників ОСОБА_15 та ОСОБА_20 відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 56 000 гри., золотими сережками, золотою обручкою і золотим перснем.

Як вбачається, з наданих апеляційному суду матеріалів, 07.09.2018 року ОСОБА_8 оголошено підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 194 КК України, а саме за те, що він підозрюють у організації умисного пошкодження майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, шляхом вибуху (а.п. 33).

Крім того, 08.09.2018 року ОСОБА_8 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тобто у погрозі вбивством до потерпілої, у якої були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози (а.п. 32).

Матеріалами справи встановлено, що 08.09.2018 року слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області обрав щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів (а.п. 34-36), який у подальшому ухвалою слідчого судді від 31.10.2018 року було продовжено до 4-х місяців (а.п. 45-46).

31.10.2018 року ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, строк досудового розслідування продовжено до 4-х місяців, тобто до 06.01.2019 року (а.п. 45-47).

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 01.11.2018 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 30.12.2018 року (а.п. 77-81) з визначенням розмірі застави (а.п. 77-81).

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого суддів, вважає прийняте ним рішення законним та обґрунтованим.

При прийнятті рішення щодо продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 слідчим суддею дотримано вимог ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194 КК України, та доведеності органами досудового розслідування щодо наявності викладених в клопотання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення щодо продовження строку тримання під вартою відносно останнього.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідив матеріали клопотання в межах своєї компетенції.

Слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Згідно норм діючого законодавства, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, прокурор оскаржує прийняте слідчим суддею рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 в частині визначення розміру застави у виді 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., та просить її скасувати як необґрунтовану, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Проте, на думку колегії суддів, слідчий суддя мав законні підстави для обрання щодо ОСОБА_8 альтернативного виду запобіжного заходу, такого як заставу, виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, слідчий суддя правильно поклав в основу прийнятого ним рішення практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду, викладену у рішенні «Марченко проти України», в якому Європейський суд з прав людини наголошує, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Виходячи з конкретних обстави кримінального провадження, колегія суддів вважає правильним висновки слідчого судді щодо застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 , а саме застави.

При цьому, приймаючи таке рішення, слідчий суддя, окрім іншого, виходив з наявних в матеріалах провадження відомостях щодо особи підозрюваного, які поза всяким розумним сумнівом свідчать про можливість визначення ОСОБА_8 альтернативного виду запобіжного заходу - застави.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 08.09.2018 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05.11.2018 року, який оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено на 60 днів, а саме до 30.12.2018 року (а.п. 81).

Встановлено, що за цей час органами досудового розслідування було проведено ряд слідчий дій, зокрема: 1) допитано потерпілу ОСОБА_15 та, для уточнення обставин, її у подальшому, також було допитано додатково (а.п. 6-10; 12); 2) прийнято цивільний позов від потерпілої ОСОБА_15 (а.п. 11); 3) допитано в якості підозрюваного ОСОБА_17 (а.п. 13-15); 4) допитано в якості свідка ОСОБА_21 (а.п. 16-18); 5) проведено огляд місця події (а.п. 19-22); 5) проведено огляд речей, які буди вилучені із транспортного засобу марки «Range Rover», власником якого є ОСОБА_8 (а.п. 23); 6) проведено допит неповнолітнього свідка ОСОБА_22 (а.п. 24-25); 7) проведено перегляд камер відеоспостереження, які розташовані на території м. Косів, з метою встановлення руху підозрюваних (а.п. 26-30); 8) допитано в якості підозрюваного ОСОБА_8 , який відмовився від надання свідчень, керуючись вимогами ст. 63 Конституції України (а.п. 42) тощо.

Матеріали провадження містять вагомі відомості щодо особи ОСОБА_8 , які свідчать про забезпечення останнім покладених на нього слідчим суддею процесуальних обов`язків у разі внесення застави.

Так, згідно ухвали місцевого суду від 30.01.2018 року з ОСОБА_8 , якого раніше було засудженого вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.06.2014 року за ч. 2 ст. 355 КК України, знято судимість до закінчення строку погашення судимості, зазначеного у ст. 89 КК України (а.п. 70).

Відповідно до характеристики на ОСОБА_8 від 24.09.2018 року за №875, наданої міським головою Косівської міської ради ОСОБА_23 , згідно якої, ОСОБА_8 проживає разом із дружиною і виховує неповнолітню дитину; на даний час займається підприємницькою діяльністю; із сусідами перебуває у добрих відносинах; не є депутатом міської ради сього демократичного скликання; скарг на нього в міську раду не поступало (а.п. 64).

Аналогічну характеристику на ОСОБА_8 від 24.09.2018 року за №268/02.2-18 склав сільський голова Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_24 , згідно якої, ОСОБА_8 є мешканцем с. Вербовець та скарг на нього до виконкому сільської ради не поступало, характеризується добре, не є депутатом Вербовецької сільської ради (а.п. 65).

Матеріали провадження також містять колективне клопотання депутатського корпусу Косівської районної ради, яке містить підписи 10-оьх депутатів із долученням ксерокопій їх посвідчень, з проханням передачі ОСОБА_8 їм на особисту поруку (а.п. 54-63). З вказаного клопотання вбачається наступне: « ОСОБА_8 є активним громадським діячем та меценатом Косівщини, системно бере участь у фінансуванні благодійних програм, громадських заходів та установ громади Косівського району, завжди спілкується з депутатами та мешканцями району щодо вирішення нагальних проблем» (а.п. 54). Також зазначено, що ОСОБА_8 є інвалідом ІІ групи за станом здоров`я по життєво, а саме цукровий діабет ІІ типу, має значні проблеми із серцем, має на утриманні малолітню дитину. Водночас у вказаному клопотанні міститься прохання про визначення розміру застави, у разі, якщо інший більш м`який запобіжний захід обрати буде неможливо.

Згідно свідоцтвом про народження від 02.08.2010 року, ОСОБА_8 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_25 , 2010 року народження (а.п. 67).

Матеріали провадження також містять прохання настоятеля церкви Різдва Івана Хрестителя Р.Близнюка, з якого вбачається, що ОСОБА_8 є відвідувачем літургійних служб, позиціонується як примірний парафіянин та характеризується з позитивної сторони. В проханні також наголошено на тому, що ОСОБА_8 має важкий стан здоров`я, у зв`язку із чим просять надати останньому можливість відстоювати свою правоту без застосування санкції позбавлення волі (а.п. 69).

Окрім цього, в матеріалах провадження міститься Указ № 2498 від 22.12.2009 року Патріарха Київського і всієї Руси-України Української православної церкви Київського патріархату про нагородження ОСОБА_8 орденом Святого Архистратига Михаїла за заслуги з відродження духовності в Україні та утвердження Помісної Української Православної Церкви (а.п. 68).

Наведені вище відомості свідчать про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_8 та характеризують, останнього, з позитивної сторони.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначалось, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»).

Згідно приписів п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, вправі не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Дійсно, як вбачається, органами досудового розслідування було повідомлено ОСОБА_8 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення щодо погрози вбивством до потерпілої, у якої були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України (а.п. 32).

В той же час, санкція ч. 1 ст. 129 КК України передбачає покарання на строк до 6-ти місяців арешту або обмеження волі на строк до 2-х років, що унеможливлює, згідно приписів ст. 183 КПК України, обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В той же час, як наведено у вищезазначених нормах кримінального процесуального законодавства, не визначення розміру застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про правильність висновків слідчого судді в частині можливості застосування до ОСОБА_8 такого альтернативного виду запобіжного заходу як застава.

Стосовно висновків слідчого судді щодо розміру застави у виді 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., та виходить за межі, передбачені у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з належним обґрунтування, згідно приписів абзацу другого названого статті, то на думку колегії суддів, вказаний розмір є помірним для ОСОБА_8 та достатньою мірою буде гарантувати виконання останнім покладених на нього обов`язків, а також, є достатньо стримуючим засобом, щоб відбити у ОСОБА_8 бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні також й тяжкого злочину, то відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається в межі від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

В той же час, законом передбачено, що лише у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів мінімальної заробітної плати.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, з урахуваннях всіх обставин конкретної справи дійшов правильного висновку про те, що є всі підстави для виходу за вказані вище межі щодо розміру застави з визначенням її розмір саме у виді 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., при цьому, слідчий суддя також врахував майновий і сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, та ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Підстави вважати вказаний розмір застави недостатнім, як про це зазначає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Так, позиція Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009 року, де заявник, який був капітаном судна, що спричинило забруднення морського середовища, зазначив, що розмір застави у 3 мільйони євро, не був пропорційним його можливостям, внаслідок неврахування його соціального становища. Європейський суд з прав людини визнав, що розмір застави був великим.

Отже, розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, та слідчому судді необхідно враховувати майновий стан підозрюваного та не допускати встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що прохання апелянта щодо скасування ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_26 в частині визначення розміру застави у виді 140 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 680 грн., та постановлення в цій частині нової ухвали без визначення розміру застави, є безпідставне, оскільки в своїй апеляційній скарзі прокурор не навів переконливих тверджень з цього приводу.

Сам факт того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, у тому числі, тяжкого умисного злочину, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, а також те, що злочин ретельно, детально, за попередньою змовою групою осіб планувався підозрюваним, і умисно та демонстративно був вчинений особливо небезпечним способом шляхом вибуху, який в свою чергу заподіяв шкоду майну потерпілої у великих розмірах на заявлену нею у позові суму 3 000 000 грн., а також міг спричинити, на думку апелянта, особливо тяжкі наслідки здоров`ю і життю громадян, та викликав значний суспільний резонанс, не може бути підставою для позбавлення особи у наданні їй можливості вибору іншого види запобіжного заходу альтернативного триманню під вартою, тобто застави.

Також при прийнятті рішення, колегія суддів враховує те, що за оголошеною ОСОБА_8 підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України (а.п. 32) взагалі неможливо обрати такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з приписів ст. 183 КПК України, в наслідок того, що санкція статті передбачає покарання на строк до 6-ти місяців арешту або обмеження волі на строк до 2-х років, а виходячи з оголошеної ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194 КК України, вбачається, що останнього підозрюють у організації умисного пошкодження майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, шляхом вибуху, та жодної підозри щодо наявності насильства або погрози його застосування (а.п. 33).

На думку колегії суддів, вказані вище відомості, на які посилається прокурор, не можуть бути єдиним обґрунтуванням для скасування рішення слідчого судді в частині застави, оскільки в такому випадку судові рішення щодо її застосування не буде відповідати вимогам практики Європейського суду з прав людини та нормам діючого КПК України.

Враховуючи наведене вище, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо визначення застави, яка є достатньої для запобігання наведеним прокурором ризиків, та мети забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків, та, в свою чергу, є помірною для ОСОБА_8

0Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 197, 198, 199, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2018 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5