Справа № 461/9095/18
У Х В А Л А

03 січня 2019 року Слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник подав до слідчого судді скаргу, в якій просить зобов`язати прокурора Львівської області виконати вимоги ст. 214 КПК України при отриманні заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення; зобов`язати прокурора Львівської області визнати його потерпілим. Свої вимоги мотивує тим, що 15.11.2018 року ним було отримано лист прокуратури Львівської області від 07.11.2018 року № 17/7-4534-16 за підписом заступника прокурора Львівської області ОСОБА_4 , яким його повідомлено про навмисну відмову прокурора виконати вимоги ст. 214 КПК України при отриманні заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення. Зазначеною заявою є його звернення № 33 від 17.10.2018 року до голови Верховної Ради України, яке отримане прокурором у наслідок дій певних посадових осіб. Вважає, що прокурор ввів оману, як його, так і суд. У зв`язку з наведеним, просить скаргу задовольнити.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав, надав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить скаргу задовольнити.

У судове засідання не з`явився прокурор, проте його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 17.09.2018 року скаржник ОСОБА_3 звернувся до голови Верховної Ради України ОСОБА_5 із зверненням № 33 (заява/повідомлення про кримінальне правопорушення), в якому просив вчинити встановлені законом дії про припинення порушення його прав та організувати притягнення винної особи органу державної влади до відповідальності, покликаючись на те, що слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 постановив ухвалу від 05.06.2018 року щодо визнання дій прокурора Львівської області законними (справа № 461/3987/18). Вважає, що зазначене судове рішення є завідомо незаконним.

15.11.2018 року скаржник отримав лист з прокуратури Львівської області від 07.11.2018 року № 17/7-4534-16 за підписом заступника прокурора Львівської області ОСОБА_4 , в якому його було повідомлено, що за дорученням Генеральної прокуратури України, прокуратурою Львівської області розглянуто звернення голови комітету Верховної Ради України ОСОБА_7 , подане у його інтересах, щодо невизнання його потерпілим у кримінальноу провадженні № 0002920 та з інших питань. Зокрема, скаржника повідомлено, що підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень суддями Сихівського, Галицького, Личаківського районних судів м. Львова немає, оскільки відомості, викладені у скарзі зводяться до незгоди із судовими рішеннями та не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення ними суспільно-небезпечного діяння (злочину), та не наведене будь-яких обстави, передбачених п.4 ч.5 ст.214 КПК України, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Згідно із Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №139 від 06.04.2016 року, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З аналізу вищевказаних норм закону слідую, що КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначена позиція повністю узгоджується з правовою позицією, висловленою Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17.

Як убачається з пояснення скаржника ОСОБА_3 , які він надав у судовому засіданні, останній звертався зі зверненням № 33 від 17.09.2018 року до голови Верховної Ради України ОСОБА_5 в поряду норм, передбачених Законом України «Про звернення громадян», а зі змісту вказаного звернення № 33 убачається, що скаржник фактично не погоджуються з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_8 .

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 статті 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Разом з тим, відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року.

За таких обставин, незгода учасника судового процесу з прийнятим судовим рішенням не може мати безумовним наслідком реєстрацію заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Враховуючи наведене, вважаю, що у задоволенні вимоги скарги про зобов`язання прокурора виконати вимоги ст. 214 КПК України слід відмовити, оскільки прокурором правомірно не були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ОСОБА_3 № 33 від 17.09.2018 року, адресованого на ім`я голови Верховної Ради України ОСОБА_5 , оскільки таке звернення не місить відомостей про вчинення злочину суддею Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_8 .

Щодо вимоги про визнання ОСОБА_3 потерпілим, то така не підлягає задоволенню, оскільки норми КПК України не наділяють слідчого суддю повноваженнями в частині визнання осіб потерпілими.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга, з підстав зазначених у ній, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Львівської області - відмовити.

Ухвала остаточна та в силу ст. 309 КПК України апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.