УХВАЛА
судового засідання
11.01.2019 року м. Львів
Франківський районний суд міста Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
адвоката ОСОБА_4 ,
представника закладу лікуючого лікаря- психіатра ОСОБА_5
самого хворого ОСОБА_6 ,
розглянувши заяву виконуючого обов`язків генерального директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
В.о. генерального директора Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
В обгрунтування заяви посилається на те, що з 18.01.2018р. до гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017р. вперше застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, які виконуються на базі 23-го відділення КЗ ЛОР ЛОКПЛ.
21 квітня 2014 року, близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи неподалік кафе «Парк», що знаходиться на вул. І. Франка в м.Моршині Львівської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли між ним та потерпілим ОСОБА_8 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому кулаками руки удар в ділянку голови, в результаті чого заподіяв важку відкриту і черепно-мозкова травму; забій головного мозку важкого ступеню з конфузійно-геморагічними вогнищами, субдуральну гематому правої лобно-скроневої ділянки голови», що у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 163 від 02.06.2014 року, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Даний вчинок було кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 ККУ.
У зв`язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 був 11.04.2016р. доставлений до медичного закладу та поміщений до 12-го відділення КЗ ЛОКПЛ на виконання Ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2016р. про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
19.12.2016р. пацієнт був переведений з 12-го до 23-го відділення КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», де перебуває до даного часу.
У зв`язку з вчиненням вищезгаданого правопорушення було проведено дві судово- психіатричні експертизи:
-стаціонарна судово-психіатрична експертиза (Висновок судово-психіатричного експерта № 213 від 23.12.2015р.), в результаті якої комісія судово-психіатричних експертів 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ прийшла до висновку: « ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_6 виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі важкого змішаного дисоціативно-конверсійного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом».
- стаціонарна судово-психіатрична експертиза (Висновок судово-психіатричного експерта № 72 від 26.04.2017р.), в результаті якої комісія судово-психіатричних експертів 5-го позо-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ прийшла до висновку: «В період інкримінованих йому дій ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час, ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, змішаний тип, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як свідчить медична документація психічне захворювання у ОСОБА_6 клінічно повно розгорнулось у 2016 році. Враховуючи відсутність у ОСОБА_6 на даний час проявів гострої психопродуктивної симптоматики та соціальних тенденцій у висловлюваннях чи поведінці, а також те, що ОСОБА_6 пройшов тривалий курс активної психофармакотерапії, рекомендовано застосування примусових заходів етичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
На виконання ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» 15.06.2018р., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, що прийшла до Висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. Відповідна заява на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_6 була надіслана на адресу Франківського районного суду м. Львова 19.06.2018р.Дана заява була розглянута та задоволена Франківським районним судом м. Львова 02.08.2018р.
В результаті проведеного комплексного лікування , психічний стан пацієнта без позитивної динаміки: досягнути стабілізації психічного стану не вдається через важкий перебіг та наявну у пацієнта часткову медикаментозну резистентність. Хворий не розуміє потребу прийому підтримуючого лікування (відсутність критичного ставлення до власного захворювання), не розуміє причину примусового лікування та не вважає себе хворим. На запитання про вчинене правопорушення, відповіді подає фрагментарно через призму переконаності у власній невинуватості. Висловлює плани на майбутнє: «буду жити як всі люди, хочу займатися спортом, буду продовжувати займатися боксом». Утримується внутрішня напруженість, підозріливість, негативізм. Настрій дисфоричний. Емоційне реагування часто буває недоречним та імпульсивним. Під час розмови з лікарем формально дотримується дистанції, проте при незручних запитаннях починає дратуватися, застосовує іноді нецензурні фрази, піднімає голос. Мислення сповільнене за темпом, резонерське з елементами паралогіки та зісковзувань. У відділенні багато часу приділяє фізичним заняттям, часто буває неспокійний, претензійний, інструкції медичного персоналу та лікарів виконує після довготривалих повторень та роз`яснень, схильний до афективного реагування по відношенню до інших пацієнтів. Висловлює фрагментарні маячні ідеї стосунку «хтось цікавиться моїм станом та чи перебуваю я на лікуванні, часто оточуючим не подобається мій хороший настрій, тому мені призначають лікування». Критика до скоєного та свого стану відсутня. Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, а також нестабільність психічного стану, який зумовлює невмотивовані блискавичні спалахи люті та агресії по відношенню до оточуючих, наявний високий ризик скоєння повторних правопорушень в найкоротші терміни у разі виписки, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» гр. ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів 13.12.2018р., де комісія прийшла до висновку: «на момент огляду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип, з затяжними епізодами. У зв`язку з недостатнім критичним ставленням пацієнта до власного захворювання та скоєного, невмотивовані агресивні спалахи по відношенню до медичного персоналу та інших пацієнтів, високий ризик скоєння повторних протиправних дій після виписки, а також враховуючи не стабільний психічний стан у пацієнта та часткову резистентність до медикаментозної терапії, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_6 .
Представник заявника в судовому засіданні- лікуючий лікар заяву підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Хворий в судовому засіданні проти стаціонарного лікування не заперечив.
Прокурор в судовому засіданні з доводами заявника та його представників погодився, просив суд задовольнити заяву.
Заслухавши доводи заявників думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити.
ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів 13.12.2018р., де комісія прийшла до висновку: «на момент огляду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип, з затяжними епізодами. У зв`язку з недостатнім критичним ставленням пацієнта до власного захворювання та скоєного, невмотивовані агресивні спалахи по відношенню до медичного персоналу та інших пацієнтів, високий ризик скоєння повторних протиправних дій після виписки, а також враховуючи не стабільний психічний стан у пацієнта та часткову резистентність до медикаментозної терапії, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Суд враховує, думку хворого та захисника, обґрунтування представника заявника та лікуючого лікаря, про необхідність лікування в стаціонарних умовах та висновок прокурора.
Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст.17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.
Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512 -514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, лікуючого лікаря, пояснення хворого , думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 390, 514 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В :
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом 15 днів з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.
Суддя ОСОБА_9