Ухвала
Іменем України
18 березня 2019 року
м. Київ
справа № 137/885/17
провадження № 51-1300ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2018 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд у касаційному порядку постановлених щодо нього судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній не наводить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості постановлених щодо нього судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу.
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений у вступній частині касаційної скарги вказує на оскарження ним вироку суду першої інстанції, у мотивувальній її частині зазначає про свою незгоду лише з ухвалою апеляційного суду, а у прохальній ставить вимогу про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, чим допустив суперечності.
До того ж, зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім цього, вимоги засудженого про призначення нового розгляду в суді першої або апеляційної інстанції після скасування судових рішень є альтернативними, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
При цьому, засуджений у прохальній частині касаційної скарги не конкретизує, про скасування яких саме рішень судів першої та апеляційної інстанції він ставить вимогу.
Окрім вказаного, засуджений в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України взагалі не додав до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2018 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3