Справа № 204/8287/18
Провадження № 1-кс/204/2838/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000264, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2018 року до суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000264, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, в якому, останній просив накласти арешт на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатися майном у будь-який спосіб; зобов`язати відділ реєстрації майнових прав департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести відповідні відомості про обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 21.08.1997 року ВО «Південний машинобудівний завод» на ОСОБА_5 на склад сім`ї з 4 осіб (основний квартироз`ємник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - дружина, діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) видано ордер на службове приміщення № 263 серії 3 на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 209 від 15.07.2005 року, кв. АДРЕСА_1 виключено із списків службової. 19.07.2005 року на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради ОСОБА_5 видано ордер № 3433 серії II на склад сім`ї з 4 осіб на однокімнатну квартиру житловою площею 15,7 (загальна - 21,7 кв.м.) в окремій квартирі АДРЕСА_1 . 18.06.2007 року ОСОБА_7 повторно зареєстровано у зазначеній квартирі, з 18.06.2007 року також у вказаній квартирі зареєстровано малолітню дочку ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2004 році в кв. АДРЕСА_1 незаконно вселилася ОСОБА_10 15.08.2007 року прокурор Красногвардійського району м.Дніпропетровська звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_7 , малолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з позовною заявою про виселення ОСОБА_10 з кв. АДРЕСА_1 . Також, з метою забезпечення позову прокурор Красногвардійського району м.Дніпропетровська просив суд накласти арешт на зазначену квартиру. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2007 року, відчуження кв. АДРЕСА_1 заборонено. 05.12.2007 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська задоволено позов прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_7 , малолітньої ОСОБА_9 , малолітнього ОСОБА_8 та виселено ОСОБА_10 з кв. АДРЕСА_1 . 24.09.2012 року Чечелівським РВ ДМС України в Дніпропетровській області малолітню ОСОБА_9 з матір`ю ОСОБА_7 знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі розпорядження №8/41-16 від 21.06.2016 року департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_11 видано свідоцтво про право власності на житло від 21.06.2016 року, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,5 кв.м., при наявності заборони на відчуження зазначеної квартири на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2007 року. 21.07.2016 року ОСОБА_11 звернувся до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру. 25.07.2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 у зв`язку з наявністю зареєстрованих обтяжень у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначене нерухоме майно, що унеможливило проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_11 . 27.09.2016 року ОСОБА_11 звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська про виселення ОСОБА_10 з кв. АДРЕСА_1 . 27.10.2016 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська заяву ОСОБА_11 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом прокурора Красногвардійського району м.Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_7 , малолітньої ОСОБА_9 , малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_10 задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.08.2007 року, а також знято заборону на відчуження кв. АДРЕСА_1 .

24.10.2018 до ЄРДР внесено відомості за ч.1 ст.367 КК України.

26.10.2018 року СВ Чечелівського ВП квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000264.

На теперішній час, у зв`язку із скасуванням Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-2056/2007 та зняттям заборони на відчуження вищевказаного нерухомого майна, державним реєстратором прав на нерухоме майно може бути проведено державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 , яка є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000264.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження може призвести до відчуження, передачі кв. АДРЕСА_1 іншим особам, реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно та їх обтяження, реєстрації прав третіх осіб на вищевказане майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000264, а також може призвести до втрати речового доказу у зазначеному кримінальному провадженні.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0000264, а саме: кв. АДРЕСА_1 , виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно із забороною розпоряджатися ним у будь-який спосіб.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Слідчим відділенням Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000264, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.
Відповідно до постанови про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 26.10.2018 року, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.06.2016 року, виданого департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №8/41-16 від 21.06.2016 року ОСОБА_11 визнано речовим доказом.

Зважаючи, що прокурором доведено наявність підстав для накладення арешту на майно, а саме - квартири АДРЕСА_1 , оскільки є підстави вважати, що незастосування заборони розпоряджатися нерухомим майном, може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою збереження речового доказу, яке перебуває у власності ОСОБА_11 , слід накласти арешт на вищевказане майно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000264, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатися майном у будь-який спосіб.

Зобов`язати відділ реєстрації майнових прав департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести відповідні відомості про обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Контроль за виконанням зазначеної ухвали покласти на прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1