ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/439/18 Справа № 192/863/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживав за адресою:
АДРЕСА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований за власним бажанням, на даний період часу має одне стягнення та два заохочення, застосовані до нього 20 липня 2017 року за підсумками 2-го кварталу 2017 року та 20 січня 2018 року за підсумками 4-го кварталу 2017 року. Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 в 2002, 2003 та 2012 роках звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини в період не знятої та не погашеної судимості, а тому судом першої інстанції не визнано поведінку засудженого як сумлінну, а наявність у нього певних захворювань не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та є лише підставою для вирішення питання про звільнення від покарання на підставі ст.84 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений просить прийняти справедливе рішення по його клопотанню.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та допустив істотні суперечності. Вказує, що суд першої інстанції при розгляді клопотання не прийняв до уваги, що він має два заохочення і стягнення від 2016 року, яке автоматично по строку давності погашено, не працює за станом здоров`я, оскільки має певні захворювання.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи скарги та матеріали провадження, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, судом враховано, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
З 28 квітня 2016 року ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Солонянська ВК №21», та станом на 14 червня 2018 року відбув 2/3 частини призначеного покарання.
Судом також взято до уваги, що ОСОБА_5 не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та байдужість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Разом з цим, ОСОБА_5 має одне стягнення та два заохочення, застосовані до нього 20 липня 2017 року за підсумками 2 кварталу 2017 року та 20 січня 2018 року за підсумками 4 кварталу 2017 року.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 з приводу неналежної оцінки даних про його особу, то вони під час апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
Твердження засудженого про безпідставне врахування судом стягнення, оскільки воно є погашеним, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставне, оскільки наведені дані враховані судом виключно як такі, що характеризують особу ОСОБА_5 в цілому.
Беручи до уваги, що за вироком ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання; водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційногорозгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4