ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1419/18 Номер провадження 11-кп/814/322/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000137 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27.08.2018,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, дітей неповнолітніх на утриманні не має, освіта вища, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взято під варту в залі суду негайно.
Зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 15.01.2018 по 29.01.2018.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено та стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 12 735 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-трасологічної експертизи в сумі 715 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14.01.2018 в першій половині дня (точного часу встановити не представилось можливим), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в одній із кімнат квартири за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_11 , тілесних ушкоджень, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні, правою та лівою рукою, що стиснуті в кулак, наніс ОСОБА_11 приблизно 10 ударів в область обличчя та тулубу, спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого вона померла . Причиною смерті ОСОБА_11 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки речовини головного мозку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , посилаючись на не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ст. 118 КК України. Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України не врахував: те, що у день події, між потерпілою ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі потерпілої відбулась сварка, яка переросла в бійку. Потерпіла ОСОБА_11 наносила ОСОБА_7 удари ножем і це підтверджується висновком судово-медичної експертизи, через це ОСОБА_7 відповів ударами правою та лівою рукою, що стиснуті в кулак; показання обвинуваченого про те, потерпіла постійно тримала ніж у руках і завдавала ОСОБА_7 порізи; показання свідка ОСОБА_12 проте, що коли він відчинив двері, то побачив у під`їзді потерпілу та ОСОБА_7 , при цьому потерпіла була з ножем у руках, а у обвинуваченого були порізи голови.

Також, апелянт зазначає, що викладені обставини свідчать, що обвинувачений також зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку потерпілої, яке було реальним, і внаслідок отримання п`яти різаних ран мав підстави побоюватися за своє життя та здоров`я. Під час цього посягання, яке не було закінченим, обвинувачений, перебуваючи у стані вираженого емоційного збудження, не маючи через обмежений вільний простір квартири та застосування щодо нього ножа іншої можливості уникнути спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту. Таким чином, його дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, ґрунтується на зібраних у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, не ґрунтуються на перевірених матеріалах кримінального провадження.

У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам: показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , свідків та даними, які містяться в письмових матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав частково, в судовому засіданні підтвердив, що дійсно 14.01.2018 він разом з ОСОБА_11 за адресою проживання останньої: АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої, у них виник конфлікт. ОСОБА_11 почала виганяти його обвинуваченого з квартири, при цьому схватила ніж та нанесла йому порізи голови в лобній ділянці та плеча. Він ОСОБА_7 наніс приблизно десять ударів долонями рук по обличчю ОСОБА_11 . В ході нанесення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 закривала руками обличчя та у відповідь ударів не наносила. Після нанесених ударів ОСОБА_11 лягла на ліжко і він ОСОБА_7 також ліг на ліжко та заснув. Коли прокинувся не пересвідчувався чи жива потерпіла,а пішов з квартири та в подальшому був затриманий в приміщенні автостанції працівниками патрульної поліції.
Тобто сам обвинувачений не заперечував того, що він 14.01.2018 в першій половині дня, не зазначаючи точного часу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в одній із кімнат квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклої особистої неприязні,оскільки виник конфлікт між ним і померлою, руками наніс ОСОБА_11 приблизно 10 ударів в область обличчя.

Показання обвинуваченого щодо вживання 14.01.2018 алкогольних напоїв ним з ОСОБА_11 підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №62-а від 17.01.2018, відповідно до яких при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупу ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові 1.9 проміле,в сечі 3,3 проміле,що стосовно до живої особи відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння та показаннями потерпілого ОСОБА_9 (син померлої),який повідомив, що 14.01.2018 о 9 год 07 хв йому телефонувала ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння .

Спростовуючи доводи захисника ОСОБА_10 про відсутність мотиву та умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 суд правильно послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є належними, допустимими,достовірними і з точки зору достатності та взаємозв`язку давали суду підстави для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України .

Так за даними протоколу обшуку від 14.01.2018 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті (т.1 а.с. 82-130).

14.01.2018 у ОСОБА_7 в приміщенні ВП№1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області вилучено одяг у який він був одягнутий14.01.2018 під час спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 :куртку коричневого кольору, джинси блакитного кольору, шапку чорного кольору, зі слідами речовини бурого кольору, схожими на кров, що підтверджується протоколом огляду місця події від 14.01.2018 (т.1 а.с.191).

За висновками судово-імунологічних експертиз № 238 від 21.02.2018, № 239 від 22.02.2018, № 240 від 22.02.2018, № 241 від 27.02.2018, № 242 від 27.02.2018, № 243 від 27.02.2018, № 244 та № 245 від 27.02.2018 на речах, які 14.01.2018 були вилучені на місці вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_3 , а саме:капцях, фрагментах наволочки і лінолеуму, а також на одязі обвинуваченого, виданих останнім у ході його огляду 14.01.2018 : курткі коричневого кольору, джинсах блакитного кольору, шапкі чорного кольору, знайдена кров людини, яка може походити як від ОСОБА_7 , так і від ОСОБА_11 (т.1 а.с.146-178).

28.02.2018 в ході проведення слідчого експерименту обвинувачений на місці події показав механізм нанесення ним ударів по голові ОСОБА_11 ,що підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 від 28.02.2018 (т.1, а.с. 184-189);

Згідно висновку судово-медичного експерта № 62 від 15.02.2018 тілесні ушкодження ОСОБА_11 можна розділити на дві умовні групи:

перша група - синці верхньої та нижньої повік правого ока; верхньої та нижньої повік лівого ока: на переніссі з розповсюдженням на спинку носа, ліве та праве крило носа; в навколовушній ділянці зліва; на підборідді більше справа; крововиливи у м`які покрови голови у лобній ділянці справа; в ділянці правої очниці; в ділянці лівої очниці; в ділянці хрящів та кісток носа; в навколовушній ділянці зліва з розповсюдженням на скроневу ділянку; крововиливи під тверду мозкову оболонку лобної, скроневої, тім`яної, потиличної долей правої півкулі з розповсюдженням на середню та задню черепно-мозкові ямки загальним об`ємом до 230мл; крововиливи під м"яку мозкову оболонку лобної, скроневої та тім`яної долей лівої півкулі переважно по конвекситальній поверхні, шоломоподібні крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої півкулі; під м`яку мозкову оболонку стовбурових структур та обох долей мозочка переважно по базальній поверхні(т.1 а.с.131-139).

Тілесні ушкодження першої групи носять прижиттєвий характер, утворились незадовго до настання смерті, від не менш ніж 6-кратної дії тупих предметів, стосовно живої особи згідно п.2.1. «Правил судово-медичної оцінки ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (приказ МОЗ України 6 від 17.01.1995р.), носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, як в момент спричинення, так і за своїми наслідками, а в даному конкретному випадку, як такі, що призвели до смерті потерпілої та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною смерті;

друга група - садно лівої гомілки; синці в нижній третині правого передпліччя в кількості 5- ти, в нижній та середній третинах лівого передпліччя в кількості 4-х.

Тілесні ушкодження другої групи носять прижиттєвий характер, утворились незадовго до настання смерті, від не менш ніж 10-кратної дії тупих предметів, стосовно до живої особи згідно пункту 2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995)., носять ознаки легких тілесних ушкоджень(а.п. 133-140 т. 1 ).

За висновком судово-медичної експертизи №62-а від 17.01.2018 причиною смерті ОСОБА_11 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки речовини головного мозку. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 140-144 т. 1 ).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що потягли настання смерті спричинені саме обвинуваченим ОСОБА_7 , чого останній не спростовує у суді першої і апеляційної інстанцій.

Що стосується доводів обвинуваченого і його захисників про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ст.118 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.36 КК України,необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Відповідно до положень п.п.2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику в справах про необхідну оборону», при з`ясуванні наявності загрози посягання необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Таким чином, визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.
Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. У теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене, як злочин однією зі статей Особливої частини КК України.
Твердження захисника ОСОБА_10 наведених у апеляційній скарзі та обвинуваченого і його захисника ОСОБА_8 у суді апеляційної про перебування в стані необхідної оборони обвинуваченого ОСОБА_7 , є неспроможними.

Так з показань самого обвинуваченого вбачається, що 14.01.2018 під час вживання спиртних напоїв виник конфлікт між ним та ОСОБА_11 (померлою) і остання його виганяла із квартири, і у підїзді їх бачив сусід ОСОБА_12 ..

За показаннями свідка ОСОБА_12 він бачив тілесні ушкодження в лобній ділянці голови обвинуваченого ОСОБА_7 приблизно о 5 годині ранку 14.01.2018 в ході сварки останнього з потерпілою на східцях під`їзду, у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень він не бачив, остання намагалася втекти, при цьому активно рухаючись. Після того, як він ОСОБА_12 зробив зауваження, обвинувачений та потерпіла пішли до квартири останньої.

Після цих подій, про які повідомив свідок ОСОБА_12 ,як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 год 07 хв ОСОБА_11 (померла) телефонувала своєму сину ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 210), це підтверджується даними протоколу огляду мобільного телефону Fly, належного ОСОБА_11 від 2.02.2018 (т.1 а.с.209-218) та показаннями потерпілого ОСОБА_9 сина померлої, який у суді першої та апеляційної інстанцій стверджував, що 14.01.2018 о 9 год 07 хв йому телефонувала мати ОСОБА_11 , яка була у стані алкогольного сп`яніння, повідомивши, що її в черговий раз побив ОСОБА_7 ..

Отже, станом на 9 год 07 хв 14.01.2018 ОСОБА_11 була жива і тяжкі тілесні ушкодження від яких настала смерть останньої обвинуваченим були спричинені після 9 год 07 хв., що угоджується із показаннями свідка ОСОБА_12 ,який після 5 год ранку 14.01.2018 через деякий час коли обвинувачений і померла ОСОБА_11 зайшли до квартири останньої почув як із квартири ОСОБА_11 пролунали 2 глухих звуки,схожі на удари важкого предмета об підлогу.

У суді першої інстанції обвинувачений стверджував, що у момент нанесення ним ударів, ОСОБА_11 у відповідь лише захищалася, прикриваючи голову руками, ударів ножем не наносила. І такі показання обвинуваченого не суперечать, а навпаки узгоджуються із даними висновку судово-медичної експертизи №62-а від 17.01.2018 відповідно до яких тілесні ушкодження у вигляді синців в нижній третині правого передпліччя та в нижній і середній третинах лівого передпліччя у ОСОБА_11 утворилися при захисті руками від ударів (т.1 а.п. 140-144).

Колегія суддів, обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого також враховує тривалість побиття ОСОБА_11 про яку свідчить і характер спричинених їй тілесних ушкоджень, зокрема, закритої черепно-мозкової травми з багато чисельними крововиливами, синці на повіках правого і лівого ока, підборідді та носі.

Дані докази, на які посилається обвинувачений і його захисники враховані судом першої інстанції і колегія суддів їх враховує, але аналізуючи ці докази із іншими доказами дослідженими безпосередньо у суді в сукупності приходить до висновку, що у суді першої та апеляційної інстанцій було встановлено те, що станом на 9 год 07 хв 14.01.2018 ОСОБА_11 була жива, а тілесні ушкодження у ОСОБА_7 на які посилається обвинувачений і які бачив свідок ОСОБА_12 були станом на 5 год ранку 14.01.2018.

З огляду на викладене вище висновок експерта №84 відповідно до якого у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден голови та лівого плеча, які могли утворитись від дії тупих предметів зі стонченим краєм, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.Об`єктивних судово-медичних даних про розташування ОСОБА_7 в момент отримання тілесних ушкоджень та особи яка спричинила йому тілесні ушкодження, немає. Анатомічна локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 доступна для спричинення власною рукою (т.1 а.с. 131) та показання свідка ОСОБА_12 ,який стверджував, що о 5 годині ранку бачив у обвинуваченого подряпини та рани з яких йшла кров, а у руках померлої ніж не спростовують правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Отже, характер заподіяних потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень і їх локалізація, механізм та тривалість спричинення ,застосування фізичного впливу (нанесення ударів), підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано правильно за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 118 КК України, є безпідставною через це задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який характеризується потерпілими та свідками негативно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене ОСОБА_7 покарання, яке не є максимальним за санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Із вказаним висновком суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 27.08.2018 щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4