Справа №585/4921/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/204/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/4921/16, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , згідно яких:

- потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України. Призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 03 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 05 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 06 років позбавлення волі. Задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у повному обсязі;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідності висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та допущеними судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які потягли за собою безпідставне виправдання обвинуваченого за ч. 2 ст. 194 КК України. Ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 04 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 194 КК України до 05 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 05 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , представника Районної стоматологічної поліклініки м. Ромни, задовольнити у повному обсязі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 03 років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 час його попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 16 жовтня 2016 року до 10 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 23 листопада 2017 року до 27 вересня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільні позови Районної стоматологічної поліклініки м. Ромни, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 залишено без розгляду.

Звільнено ОСОБА_8 від сплати витрат на користь держави за проведення судової експертизи у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що суд виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, не надав належної оцінки таким доказам, як протоколу слідчих експериментів від 15.10.2016 року за участю останнього та від 11.12.2016 року за участю ОСОБА_15 , ухвалі Липоводолинського районного суду Сумської області. Відповідно вказаних доказів, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 повернулися до гаражу з якого була вчинена крадіжка, оскільки боялися виявлення їх слідів, крім того згідно показів ОСОБА_15 , наданих під час проведення слідчого експерименту від 11.12.2016 року, саме ОСОБА_8 запропонував йому підпалити гараж для знищення слідів крадіжки, на що він погодився. Суд дійшовши висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, фактично послався на показання останнього та допитаного у суді свідка ОСОБА_15 , не врахувавши, що вони зацікавлені в результатах кримінального провадження, а надані ними покази суперечать матеріалам слідчих експериментів та ухвали Липоводолинського районного суду Сумської області по справі № 585/1199/17, під час розгляду якого ОСОБА_15 повність визнав свою вину в чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, зазначивши, що на пропозицію свого повнолітнього знайомого ОСОБА_8 , вчинив підпал гаражу для знищення слідів крадіжки. Суд визнавши вказані докази допустимими, у вироку не спростував обставини, які ними встановлені, зробив власні невмотивовані висновки, безпідставно відкинув зазначені докази, не навівши мотивів прийнятого рішення.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 відповідно поданої апеляційної скарги зазначає, що судом не наведено жодних мотивів чи заперечень, якими спростовуються докази обвинувачення у скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме: протоколу проведення слідчого експерименту від 11.12.2016 року з фото таблицею до нього, за участю ОСОБА_15 , ухвали Липоводолинського районного суду Сумської області від 19.05.2017 року та які визнані належними, допустимим доказами, такими що відповідають нормам КПК України. У рішенні суду наведено показання свідка ОСОБА_15 , які у своїй сукупності суперечать тим доказам, які досліджені під час розгляду справи, а саме ухвалі Липоводолинського районного суду Сумської області від 19.05.2017 року. Крім того судом необхідно було критично відноситися до показань свідка ОСОБА_15 , оскільки останній будучи неповнолітнім особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, не попереджався про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, а також те, що він перебуває на обліку в психдиспансері внаслідок порушення правил поведінки і те, що піддається чужому впливу. Також судом не вирішено питання щодо зарахування обвинуваченому в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 23 листопада 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду, 15 травня 2016 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_15 , (особа, яка не досягла віку з якого може наставати кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення), якому 14 травня 2016 року близько 24 год. 00 хв. запропонував вчинити крадіжку з одного з гаражів, знаходячись на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, пересвідчившись в таємності своїх дій, піднялись на дах вказаного гаражу, де спільно відігнули лист заліза, внаслідок чого утворився отвір в середину приміщення. Через зроблений отвір, ОСОБА_8 таємно проник в середину гаражу, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_16 . Після чого, ОСОБА_15 також проник в середину гаражу, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_16 , завдавши останньому матеріального збитку на загальну суму 1620 грн. 50 коп.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 15 травня 2016 року близько 02 год. 00 хв. спільно з ОСОБА_15 (особою, яка не досягла віку з якого може наставати кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення) з метою знищення слідів вчинення крадіжки майна, а саме відбитків пальців рук, з приміщення гаражу, який знаходиться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 запропонував вчинити умисне пошкодження приміщення гаража та речей, які у ньому знаходилось, шляхом підпалу. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підійшовши до вищевказаного гаражу, передав ОСОБА_15 запальничку та допоміг піднятися на дах гаража, належний ОСОБА_16 , де через утворений отвір ОСОБА_15 проник в середину приміщення, а ОСОБА_8 залишився стояти біля гаража, та в щілину між дошками спостерігав за його діями. ОСОБА_15 використовуючи запальничку, підпалив аркуш паперу, який загорівся та у подальшому з метою знищити сліди вчинення крадіжки, кинув ганчірку на палаючий папір та все разом перекинув на купу речей під стіною в приміщенні гаражу, і дочекавшись, доки все почало горіти, покинув гараж через отвір в даху. Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_15 потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , районній стоматологічній поліклініці м. Ромни заподіяно збитків на загальну суму 104 056 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення та умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги, обвинуваченого з захисником, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виходячи з цих вимог кримінального процесуального закону України, в мотивувальній частині вироку суду належить викласти результати дослідження, аналізу та оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а також мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вказаних вимог закону України, судом першої інстанції не дотримано, виходячи з наступного.

Визнаючи невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд мотивував дане рішення тим, що у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено наявність в діях останнього складу зазначеного кримінального правопорушення, оскільки суд враховуючи ч. 4 ст. 95 КПК України визнав підтвердженими покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 в частині відсутності домовленості між останніми про підпал гаражу. ОСОБА_8 лише надав запальничку ОСОБА_15 , щоб той посвітив та знищив сліди вчиненої ними крадіжки.

Зазначаючи даний мотив, суд не надав оцінку доказам сторони обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Зокрема, судом залишено поза увагою та не надано оцінки як доказу у кримінальному провадженні в частині пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 194 КК України, судового рішення ухвали Липоводолинського районного суду Сумської області від 19 травня 2017 року, яким застосовано до неповнолітнього ОСОБА_15 примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля на строк один рік, за скоєння суспільно небезпечних діянь за ознаками, передбаченими ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, ОСОБА_15 вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ознаками, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, визнав та пояснив, що після вчинення крадіжки чужого майна з гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , на пропозицію ОСОБА_8 вчинив підпал вказаного гаражу з метою знищення слідів крадіжки, що відповідає змісту даної ухвали.

Проте останній будучи допитаний у судовому засіданні в якості свідка під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , категорично заперечував наявність домовленості між ними про вчинення підпалу гаражу. Так, вони повернулися до місця вчинення крадіжки лише з однією метою, знищити сліди відбитків пальців, для чого йому було передано запальничку, якою він підпалив ганчірку, пропитану бензином.

Вказані пояснення свідка ОСОБА_15 суперечать показам наданим не лише під час розгляду матеріалів відносно нього про застосування примусових заходів виховного характеру, а й під час проведення слідчого експерименту, зафіксованого протоколом слідчої дії. Судом не було надано оцінки даного доказу на підтвердження чи спростування вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Дана слідча дія проведена у присутності захисника, законного представника, жодних тверджень про не належність чи не допустимість даного протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 , в якості доказу, від сторони захисту, обвинувачення не надходило.

Судом не надано аналіз усіх зібраних у справі доказів, в частині пред`явлення обвинувачення, за ч. 2 ст. 194 КК України, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновках експертів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Всупереч цього, мотивувальна частина виправдувального вироку містить лише перелік доказів наданих стороною обвинувачення.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" від 29.06.1990 № 5 судам слід мати на увазі, що відповідно до ч.4 ст.327 КПК України виправдувальний вирок постановляється за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але

через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої

необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не

досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність.

Частина ч. 2 ст. 194 КК України передбачає відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

Підпал це знищення чи пошкодження майна вогнем, коли створюється загроза життю чи здоров`ю людей або заподіяння великих матеріальних збитків, загроза знищення інших матеріальних об`єктів.

Істотними ознаками підпалу як одного із способів вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є: застосування джерела вогню, його поширення у часі і просторі, не контрольованість та загальну небезпечність. При цьому, загальна небезпечність підпалу полягає у тому, що застосовуючи руйнівні сили вогню, які здатні перерости у пожежу, винна особа втрачає можливість контролювати чи припинити їх стихійний розвиток, що в свою чергу може спричинити істотну шкоду.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується умисною формою вини прямий умисел ( особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) або непрямий умисел (особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання).

Суд виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України не встановив, чи існувала загальна небезпечність джерела вогню в момент знаходження ОСОБА_15 з запаленою запальничкою в приміщенні гаражу, де знаходяться легко займисті предмети, також не надано обґрунтування про відсутність в діях обвинуваченого суб`єктивної сторони злочину.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, які перешкодили йому ухвалити законний та обґрунтований вирок, що є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах та відповідно до вимог статей 370, 374 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

За умови доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину або злочинів та за наявності передбачених законом підстав, призначити обвинуваченому покарання відповідно до засад Закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, приймаючи рішення про скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, залишити без змін обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжити термін його дії до 06 травня 2019 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2018 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжити до 06 травня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4