Справа № 362/771/17
Провадження № 1-кп/362/42/18
ВИРОК

Іменем України

13.12.2018 Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові кримінальне провадження за №0000002 від 01.01.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, раніше судимого:
?09.07.2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;
?27.02.2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі; 02.09.2016 року Піщанським районним судом Вінницької області на підставі ст.81 КК України умовно-достроково звільнений від відбуття покарання та невідбутий термін покарання склав 1 рік 4 місяці 19 днів;
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

28 грудня 2016 року близько 19 години 15 хвилин, більш точного часу в ході розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 , перебував по запрошенню в будинку АДРЕСА_2 , де мешкає потерпіла ОСОБА_6 .
В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи в кухонній кімнаті будинку помітив гаманець, який належить ОСОБА_6 після чого в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 таємно викрав із вищевказаного гаманця банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , та дізнався про PIN-код до картки.
В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 зняв з картки через банкомати кошти в сумі 5200 грн.
Крім цього, 14 лютого 2017 року близько 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 перебував поблизу домоволодіння № 55 по вул.Щорса в смт.Калинівка, належний ОСОБА_7 , де в нього виник прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Далі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає та, повторно, таємно викрав металеву хвіртку з огорожі вищевказаного домоволодіння, вартістю 621,00 грн., яка належить ОСОБА_7 , після чого з місця злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду, на загальну суму 621,00грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини викрадення ним 29.12.2016 року банківської картки, що належала ОСОБА_6 та зняття з неї 5200 грн. Крім того підтвердив викрадення хвіртки з території домоволодіння, що належить ОСОБА_7 . В скоєному щиро розкаявся, заподіяну шкоду відшкодував.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до суду заяви про слухання справи без їх участі, заподіяна шкода їм відшкодована і жодних претензій до обвинуваченого вони не мають. Щодо покарання покладаються на розсуд суду.

Суд, з у рахуванням визнання обвинуваченим своєї вини, визнав за можливе, відповідно до положень ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ні ким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор і обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, з роз`ясненням, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і що в його вчиненні винен саме обвинувачений ОСОБА_4 .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, що відноситься, відповідно до ст.12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений, втретє притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також ставлення до нього потерпілих.
З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, скоєного ним злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин злочину, і приймаючи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням вимог ст.65 КК України, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування більш м`якого покарання щодо обвинуваченого суд не вбачає.
Відповідно до ч.4. ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Положеннями п.26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, визначено, що коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. При визначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і визначити їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком слід вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.
Судом встановлено, що ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 2 вересня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 звільнений умовно - достроково від відбування покарання і невідбута частина покарання становить 1 рік 4 місяці 19 днів.
Беручи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.71 КК України, тобто до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2015 року.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України,
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 395 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків,визначити у виді 3(трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Cтрок відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з «7» серпня 2018 року, з моменту його фактичного затримання.
Зарахувати засудженому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 07.08.2018 року по 13.12.2018 року, включно, 129 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази по справі: металеву хвіртку, вагою 18 кг, що передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення через Васильківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_8