справа № 489/5646/17
кримінальне провадження
№1-кс/489/926/19
УХВАЛА
Іменем України

11 травня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

представника власника майна ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна

встановив:
СВ Інгульського ВП ГУНП України в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004758 від 23.09.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Кримінальне провадження розпочате за заявою членів ОСББ «Сокіл» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заявили про те, що квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом заволоділа ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.11.2017 з метою збереження речових доказів накладено арешт на майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 , з тимчасовим позбавленням можливості відчужувати та розпоряджатися нею.
ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту накладеного на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки арешт накладено необґрунтовано.
В обґрунтування клопотання вказано, що ОСОБА_4 є законним набувачем нерухомого майна, проте позбавлений права розпоряджатись власним майном, при цьому заявником у вказаному проваджені не наведено обґрунтованих підстав, які б слугували накладенню вказаного арешту.
Слідчий до суду не з`явився, просив розглянути клопотання без його участі та надав до суду матеріали кримінального провадження № 0004758 від 23.09.2017, що в сукупності не перешкоджає розгляду клопотання.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 та дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходжу до наступного.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, яким встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).
Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - представника власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак, слідчий суддя розглядає клопотання на підставі наданих доказів. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю їй частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 є законним власником арештованого майна, який є набувачем нерухомого майна на підставі договору дарування квартири серії та номер 1282, виданий 27.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 . Інше в ході досудового розслідування не встановлено.
При цьому, ОСОБА_4 у межах даного кримінального провадження до кола підозрюваного, чи обвинуваченого чи до кола осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не відноситься.
Слідчий, визнаючи арештовану квартиру речовим доказом зазначив, що договір дарування, що підтверджував право власності ОСОБА_10 є підробленим. Проте, за весь час досудового слідства, який триває з 23.09.2017 по теперішній час, слідчим не вчинено жодної слідчої дії на підтвердження вказаного у постанові про визнання речовим доказом. Слідчий суддя звертає увагу також і те, що за вказаний час не встановлено потерпілого, встановлення якого формує склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Вказана ситуація, на думку слідчого судді, свідчить про порушення прав ОСОБА_4 на належне йому майно, оскільки весь цей час він як власник майна перебуває у стані, який обмежує його в повноцінному користуванні та розпорядженні належним йому майном.
З огляду на доводи представника власника майна, які розглянуті слідчим суддею у сукупності з дослідженням матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що за тривалий час, який минув з моменту початку досудового слідства, органу досудового слідства були надані розумні строки для встановлення обставин справи та перевірки шляхом проведення досудового слідства, проте за довготривалий період досудове слідство у кримінальному провадженні фактично зупинено, повідомлення про підозру жодній особі не пред`явлено, потерпілого у кримінальному провадженні не встановлено та не вчинено жодних оперативно-розшукових заходів направлених на встановлення вищезазначених обставин.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту є обґрунтованим, оскільки під час його розгляду встановлено, що арешт було накладено обґрунтовано, але в подальшому в його застосуванні відпала потреба, в зв`язку з чим клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя
постановив:
Скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.11.2017 у кримінальному провадженні № 0004758 від 23.09.2017, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1