Справа № 586/571/18
Провадження № 1-кп/576/61/19
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту

20 лютого 2019 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000082 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

В С Т А Н О В И В :

23 січня 2019 року, після повторного автоматизованого розподілу справи, до провадження судді Глухівського міськрайонного суду ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 КК України.

Ухвалою суду від 24 січня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 06 лютого 2019 року, яке в зв`язку з неявкою обвинуваченого було відкладено на 20 лютого 2019 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши у судове засідання обвинуваченого, потерпілого та в подальшому в судовому засідання визначитись із викликом свідків.

Обвинувачений не заперечував та заявив, що свої інтереси буде захищати самостійно без допомоги захисника.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, у відповідності до положень статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), яка регламентує порядок та межі проведення підготовчого судового засідання, вивчивши зміст обвинувального акта та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного.

За змістом частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Частиною другою статті 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт, окрім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання обвинувачення.

Як вбачається з положень вищевказаної статті, формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, поняття «формулювання обвинувачення» неможливо ототожнювати з поняттям «фактичні обставини кримінального правопорушення». Формулювання обвинувачення, окрім вказівки на статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до положень пункту (а) частини третьої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Згідно з частиною першою статті 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Пред`явлення ж неконкретного обвинувачення, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке обмежує особу у здійсненні його права на захист і безумовно тягне за собою порушення гарантованого ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод права на справедливий судовий розгляд.
Зокрема правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Всупереч вищезазначеного з наданого стороною обвинувачення обвинувального акту вбачається, що обвинувальний акт має суперечливий зміст, а відтак не відповідає вимогам ст. 291 КПК України через відсутність належного формулювання обвинувачення, виходячи з наступного.

Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що даний обвинувальний акт складено у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000082 від 25.04.2018 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, проте у викладі обставин щодо вчинення кримінального правопорушення, попри те, що мається вказівка на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, не зазначено кваліфікуючої ознаки повторності.
Водночас, правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність в обвинувальному акті зазначена - частина перша статті 185 КК України, ознак повторності, чи самостійну кримінально-правову оцінку вчинення попереднього злочину останнім, обвинувачення не містить, хоча зазначається.

І як одне з головних суд вважає за необхідним також відзначити наступне.
Відповідно до пункту сьомого частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Однак, що стосується правової кваліфікації, то обвинуваченому інкримінується закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто за частиною другою статті 15 частиною першою статті 185 КК України. Натомість, в обвинувальному акті не зазначена вартість викраденого майна, тобто обвинувальний актне містить розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обґрунтоване визначення вартості майна є обов`язковою складовою для кваліфікації злочинів проти власності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України (далі - КПК).
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення частини першої статті 337 КПК України.
Зокрема, згідно з частиною першою статті 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Крім того, згідно з вимогами статті 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до вимог статті 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За таких обставин, формулювання обвинувачення кримінального правопорушення по даному провадженню є неконкретним та суперечливим, і не дозволяє суду та стороні захисту визначити межі обвинувачення та порушує право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист передбачене ст. 42 КПК України, оскільки він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, та захищатися від конкретного обвинувачення.
Зокрема у пункті 37 рішення ЄПСЛ від 19.02.2009 р. у справі «Марченко проти України», зазначено, що в кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження, а право бути проінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.
Крім того, відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, «Суд зазначає, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», №2544/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №323969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34)».

На думку суду, зазначені вище, встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини, вказують на наявність в обвинувальному акті порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, які унеможливлюють належне проведення судового розгляду.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що статтею 314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому вказаний обвинувальний акт слід повернути С-Будському відділуШосткинської місцевої прокуратури для зазначення матеріальної шкоди завданої злочином та визначення конкретної правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтею 376 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт від 25.05.2018 разом з іншими матеріалами кримінального провадження за № 0000082 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 185 КК України - повернути С-Будському відділу Шосткинської місцевої прокуратури для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено о 17 годині 00 хвилин 25 лютого 2019 року.

Суддя ОСОБА_1