ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2377/18 Номер провадження 11-кп/814/444/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

представника адміністрації установи ОСОБА_7 (в режимі відеконференції),

засудженого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_9 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд вказав про наявність лише формально-юридичних, проте відсутність в повному обсязі фактичних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , у зв`язку з чим наявність заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці в 2018 році суд розцінює як те, що засуджений дотримувався вимог порядку відбування покарання у вигляді позбавлення волі, змінив поведінку на кращу, тобто стає на шлях виправлення, а не довів своє виправлення.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішенням суду засудженим подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою спільне подання задовольнити та звільнити його умовно достроково.

В обґрунтування поданої апеляції вказує на те , що він неофіційно працевлаштований днювальним , не має стягнень та має три заохочення, а тому заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений та представник адміністрації установи виконання покарань апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Прокурор не заперечував з приводу задоволення апеляції засудженого.

Мотиви суду

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 по даній справі засуджений 11.11.2016 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Краматорського міськсуду Донецької області від 26.05.2017 року внесено виправлення до вироку суду від 11.11.2016 року та згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.2016 року по 11.11.2016 року, що складає 180 днів з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 16.05.2016 року.

Кінець строку відбування покарання 20.05.2019 року.

Таким чином, на час звернення з спільним поданням щодо ОСОБА_8 , він формально мав право на розгляд питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Місцевий суд, розглядаючи вказане подання, дійшов до висновку, що він не довів свого виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Тими матеріалами , які містяться в особовій справі , не доведено , що поведінка засудженого ОСОБА_8 протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Так, протягом його перебування в Бахмуцькій УВП (№6) Донецької області він характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Таке відбуття покарання вказує на його пасивний характер , та не містить ознак "сумлінної поведінки і позитивного ставлення до праці".

Протягом перебування в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» з 06.02.2017 року йому декілька разів відмовляли у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не досяг необхідного ступеню виправлення.

У квітні 2018 року рішенням комісії ПВК № 64 № 7 ОСОБА_8 відмовлено в поданні на нього матеріалів до суду з метою вирішення питання застосування умовно-дострокового звільнення як такому , що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Щодо наявних у засудженого заохочень , колегія суддів звертає увагу, що протягом року перебування в установі , він не мав жодного заохочення. В подальшому , заохочення були отримані ОСОБА_8 протягом короткого періоду та передували часу набуття у нього формального права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене , колегія суддів вважає , що районним судом правильно зазначено , що інформація , яка міститься в матеріалах особової справи містить суперечливий характер та правильно піддано сумніву наявність беззаперечних доказів існування обставин для звільнення засудженого умовно-достроково.

В контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що саме на орган виконання покарань, покладено обов`язок всіляко сприяти найшвидшому становленню засудженого на шлях виправлення та забезпечити його умовами для формування позитивного ставлення до праці та навчання.

При цьому , обов`язковою є фіксація цих позитивних змін та характеристик засудженого в особовій справі протягом усього періоду перебування засудженого в установі виконання покарань , а не тільки напередодні настання формального права для застосування умовно-дострокового звільнення.

В даному випадку установа виконання покарань, звертаючись з поданням щодо ОСОБА_8 не переконала місцевий суд про стабільність та «бездоганність» поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання, тому колегія суддів погоджується з рішенням районного суду у повному обсязі.

Не спростовують висновків суду і обставини, наведені в апеляції засудженого на переконання його виправлення, оскільки аналогічні обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції і правильно були визнанні такими, що не вказують на його виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3