Справа № 183/7396/18
№ 1-кп/183/682/19
В И Р О К
іменем України

17 травня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, №0000559 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Славгород, Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, проживаючого АДРЕСА_1 , водія-електрика взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не судимого
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 1 ст. 393 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5

встановив:

відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №164 (по особовому складу) від 17 червня 2016 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду - водія-електрика взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Відповідно до положень ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.
Згідно Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 р. в Україні діє особливий період.
22 серпня 2016 р. солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
11 квітня 2017 р. відносно солдата ОСОБА_3 , слідчим суддею Синельниківського районного суду Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0001947, було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 22 серпня 2016 р. солдат ОСОБА_3 , будучи водієм- електриком взводу зв`язку З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував поза розташуванням зазначеної військової частини до 11 квітня 2017 р.
24 серпня 2018 р. ОСОБА_3 звільнено із Дніпропетровської установи виконання покарань №4, у зв`язку із закінченням строків тримання під вартою, де останній перебував на підставі ухвали судді Синельниківського районного суду Дніпропетровської області. 25 серпня 2018 р. солдат ОСОБА_3 зобов`язаний був прибути до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, 25 серпня 2018 р. солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
01 жовтня 2018 р. ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Таким чином, 25 серпня 2018 р. солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду крім воєнного стану та був незаконно відсутній у розташуванні військової частини до 1 жовтня 2018 року.
2 жовтня 2018 р. відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відносно підозрюваного ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), строком до 30 листопада 2018 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №230 від 3 жовтня 2018 р. солдата ОСОБА_3 зараховано на гауптвахту. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 №231 від 4 жовтня 2018 р. солдата ОСОБА_3 направлено до військової частини НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності останнього до проходження військової служби та поміщено до спеціальної палати №3 відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 під охороною вартових.
19 жовтня 2018 року, приблизно о 5 год. 45 хв., ОСОБА_3 , маючи статус підозрюваного, щодо якого 2 жовтня 2018 р. обрано запобіжний захід тримання під вартою, в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ), тобто будучи особою, яка перебуває в попередньому ув`язненні, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив втечу з-під варти, а саме спеціальної палати №3 відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 , розташованої за адресою; АДРЕСА_4 , охорона якої здійснювалася вартою військової частини НОМЕР_2 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що покинув військову частину через хворобу, так як все і зазначено в обвинувальному акті. Він хворів і до служби, звертався до лікарів. Проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . 08 серпня 2016 р. він звернувся до командування з приводу захворювання, та поїхав додому. Так як відчував себе погано. З 22.01.2018 р. по 23.08.2018 р. він перебував у слідчому ізоляторі за підозрою у вчиненні злочину. Після звільнення з слідчого ізолятора 01.10.2018 р. з`явився до прокурора, де його затримали та Жовтневий суд заарештував його. Перебуваючи під вартою був направлений для проходження медичної комісії до військового госпіталю. В наслідок складних сімейних стосунків пов`язаних в тому числі зі своєю дитиною, він покинув розташування госпіталю 19.10.2018 р., але усвідомивши вчинення злочину знову з`явився до прокурора. У скоєному щиро кається, просить врахувати його участь у антитерористичній операції, бажання продовжити службу у Збройних Силах України.
Суд вважає винуватість ОСОБА_3 у вчинених злочинах встановленою та доведеною і підтвердженою дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами :

- показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 був на гауптвахті, його направили для проходження медичної комісії. В госпіталі ОСОБА_3 знаходився під охороною, але втік з-під варти. Після чого днів через п`ять він сам з`явився до відділу служби правопорядку.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , про те, що він у жовтні 2018 р. служив і охороняв ОСОБА_3 , знає, що ОСОБА_3 був поміщений до палати ЛВК, ввечері 19.10.2018 р. приблизно о 06-00 год. ОСОБА_3 вийшов з камери поговорив з начальником варти та сказав пішов до туалету, після чого начальник повідомив його, що ОСОБА_3 втік.

- показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_3 був його підлеглим, разом служили в зоні проведення антитерористичної операції. Йому відомо, що ОСОБА_3 покинув військову частину НОМЕР_1 у серпні 2016 р., між ними були добрі стосунки, а повернувся ОСОБА_3 в липні 2017 р. до смт Черкаський, де постійно дислокується військова частина.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , про те, що він служить у військовій частині НОМЕР_1 з 05 серпня 2016 р. Займав посаду заступника командира батальйона. Коли він перебував з підрозділом в зоні АТО то ОСОБА_3 в тому місці розташування підрозділу не бачив.

- заявою про з`явлення із зізнанням ОСОБА_3 від 02.10.2018 р. про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

- доповіддю тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_10 від 23.08.2016. про самовільне залишення місця розташування підрозділу військовослужбовцем ОСОБА_3

- витягом з наказу №164 від 17 червня 2016 р. командира військової частини НОМЕР_4 , про нарахування виплати солдату військової служби за контрактом ОСОБА_3 щомісячної премії, надбавки за виконання особливо важливих завдань.

- витягом з наказу №230 від 25 серпня 2016 р. ТВО командира військової частини НОМЕР_4 відповідно до якого солдата ОСОБА_3 , водія-електрика радіо відділення взводу зв`язку 3 механізованого батальйону, вважати таким, що 22 серпня 2016 р. самовільно залишив частину.

- витягом з наказу №271 від 06 жовтня 2016 р. командира військової частини НОМЕР_4 відповідно до якого солдата ОСОБА_3 , водія-електрика радіо відділення взводу зв`язку 3 механізованого батальйону від займаної посади увільнити та вивести в розпорядження командира частини у зв`язку з самовільним залишенням частини.

- витягом з наказу №2680 від 25 серпня 2016 р. ТВО командира військової частини НОМЕР_4 про проведення службового розслідування в термін до 08 вересня 2016 р.

- актом службового розслідування від 09 вересня 2016 р., відповідно до якого в діях солдата ОСОБА_3 вбачаються ознака кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 КК України.

- витягом з наказу №2864 від 09 вересня 2016 р. командира військової частини НОМЕР_4 відповідно до якого помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної групи направити матеріали службового розслідування до органу військової прокуратури, оскільки в діях військовослужбовця ОСОБА_3 вбачаються ознака кримінального правопорушення.

- довідкою-доповіддю ТВО командира військової частини НОМЕР_3 від 19 жовтня 2018 р., відповідно до якої солдат ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в інфекційного відділенні (у палаті тимчасового утримання під вартою ВСП) з 04 жовтня 2018 р. з діагнозом хронічний вірусний гепати «С».

- рапортом ТВО начальника групи охорони та конвоювання відділу Військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 від 19 жовтня 2018 р., відповідно до якого солдат ОСОБА_3 втік з військової частини НОМЕР_3 .

- витягом з наказу №205-НР від 17 жовтня 2018 р. ТВО командира військової частини НОМЕР_2 про призначення добового наряду на 18.10.2018 р.

- протоколом огляду (з фототаблицею до нього) від 19 листопада 2018 р. кімнати чергової зімни і охорони №2 в якій знаходиться спеціальна палата, в якій замки перебувають у робочому стані, двері зачиняються, на вікнах наявні грати які зачинені на навісний замок.

- довідкою №896 від 01.11.2018 р військово-лікарської комісії, згідно якої ОСОБА_3 має хронічне захворювання

Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень встановленою, а його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), за ч.1 ст. 393 КК України як втеча з під варти, вчинена особо, яка перебуває в попередньому ув`язнені,
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд вставив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, а також критичне відношення обвинуваченого до вчинених ним злочинів та бажання ОСОБА_3 спонукати свою провину і продовжити службу у Збройних силах України.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочинів, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання без позбавлення волі.

Також, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:

визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України чотири роки позбавлення волі, за ч.1 ст. 393 КК України три роки позбавлення волі.
Остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_3 п`ять позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку видати прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1