У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001339 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2018 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ангрен Ташкент Республіки Узбекистан, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити: стягнути з нього на користь ОСОБА_8 1000 грн. за спричинену моральну шкоду, в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат потерпілому ОСОБА_8 - відмовити в зв`язку з недоведеністю.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 510 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_8 з обвинуваченого ОСОБА_5 6892 грн 70 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 3000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов`язаної із вчиненням злочину обвинуваченим ОСОБА_5 відносно потерпілого ОСОБА_8 , а всього 9892 грн 70 коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що не згоден з вказаним вироком суду в частині вирішення цивільного позову.
Зазначає, що розмір вказаної шкоди позивачем не доведений.

Потерпілий у цивільному позові зазначає, що матеріальна шкода полягає у витратах на поїздки в м.Вознесенськ з смт.Єланець за викликами слідчого для участі в слідчих діях в розмірі 782 грн. та явки до суду для участі в судовому розгляді в розмірі 260 грн 70 коп.

Однак на підтвердження вказаних витрат потерпілим не надано належних та допустимих доказів, а саме характеристика автомобіля (витрати пального на 100 км), відстань між населеними пунктами та вартість бензину на час поїздок.

Але на підтвердження придбання пального крім розрахунку таких витрат, в судовому засіданні 09.08.2018 року ОСОБА_8 долучені квитанції на придбання пального на суму 200 грн за 20.07.2018 року, на суму 269 грн за 02.08.2018 року та на суму 270 грн за 08.08.2018 року.

Із вказаних квитанцій реально вбачається, що було придбане пальне для поїздки за викликом слідчого на 20.07.2018 року (згідно реєстру - додатковий допит потерпілого) та 02.08.2018 року на суму 269 грн (перед судовим засіданням, яке було призначене на 03.08.2018 року). Позовна заява подана 03.08.2018 року під час підготовчого судового засідання. Розмір витрат на пальне ОСОБА_8 в позовних вимогах не збільшував, однак в судовому засіданні 08.08.2018 року надав чек від 08.08.2018 року на суму 270 грн., що не відноситься до заявленими ним вимог в позовній заяві.

Фактично потерпілим не надано належних та допустимих доказів щодо понесених ним витрат на придбання пального за 14.07.2018 року та 26.07.2018 року (виклик до слідчого - згідно реєстру), а складений в позові розрахунок таких витрат нічим не підтверджений.

Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги адвоката, то обвинувачений також з цим не погоджується.

Як зазначає ОСОБА_8 в своїй позовній заяві, він звертався за послугами до адвоката двічі - на консультацію, на що витратив 850 грн та один раз для підготовки позовної заяви, внаслідок чого витратив 5000 грн. Загальні витрати на адвоката складають 5850 грн.

Але як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції адвоката ОСОБА_9 на оплату правової допомоги нею отримано від ОСОБА_8 7650 грн однією сумою 30.07.2018 року. Але ж потерпілий стверджує, що сплачував кошти не менше як двома сумами (юридична консультація та складання позову), та загальний їх розмір складає 5850 грн.

Вказує, що в матеріалах справи, договір про надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_8 відсутній.

Фактично матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на оплату потерпілим гонорару адвоката в сумі саме 5850 грн. в межах даного кримінального провадження.

Крім цього, оцінений судом розмір моральної шкоди, на думку апелянта, є явно завищеним.

Вказує, що спричинені ним тілесні ушкодження відносяться до категорії легких. З такими тілесними ушкодженнями потерпілий не проходив лікування в закладах охорони здоров`я, в зв`язку з чим був би порушений його нормальний та звичайний ритм життя. Фактично потерпілий займався своїми звичайними справами. Стверджує, що одразу на місці інциденту, він намагався відшкодувати потерпілому шкоду, так і після цього неодноразово приїздив до нього з метою відшкодування певної компенсації моральної шкоди. На що потерпілий завжди відмовлявся. Зазначає, що неодноразово вибачався перед ним, просив в досудовому порядку вирішити питання щодо моральної шкоди, розмір компенсації якої, вважаю, буде адекватним за спричинені ним тілесні ушкодження, фізичний біль та нервові потрясіння потерпілого в розмірі 1000грн.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
14 липня 2018 року біля 22 год. на території Вознесенського району Миколаївської області на автодорозі в районі села Вознесенське потерпілий ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом легковим автомобілем моделі «ВАЗ 2106» рухався у напрямку смт Єланець з боку міста Вознесенська. У цей час обвинувачений ОСОБА_5 керуючи автомобілем моделі «Volkswagen T4» рухався позаду транспортного засобу під керуванням потерпілого ОСОБА_8 ..
В ході руху транспортних засобів обвинувачений ОСОБА_5 , здійснивши обгін автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , виїхав попереду автомобіля моделі «ВАЗ 2106» під керуванням потерпілого ОСОБА_8 .. Після чого потерпілий ОСОБА_8 зупинив автомобіль на узбіччі автодороги та вийшов з його салону. В цей час назустріч потерпілому ОСОБА_8 вийшов обвинувачений ОСОБА_5 , який також зупинився, та йшов до потерпілого ОСОБА_8 , тримаючи в руці автомобільний амортизатор від транспортного засобу моделі «Volkswagen T4».
Під час розмови між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виникла конфліктна ситуація, під час якої обвинувачений ОСОБА_5 маючи умисел на спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , наніс один удар автомобільним амортизатором в ліве передпліччя потерпілому ОСОБА_8 . Внаслідок даної умисної дії обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівого передпліччя з набряком м`яких тканин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому та відповідно кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наведеними у вироку доказами, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65 - 67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, даних про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Що стосується цивільного позову заявленого потерпілим про відшкодування йому моральної шкоди, то він судом вирішений згідно з приписами ст. 1167 ЦК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями), з урахуванням ступеня фізичних та морально-психологічних страждань потерпілої, виходячи з вимог розумності і справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості з використанням малозначного приводу.

Заподіявши тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_5 тим самим завдав йому фізичних та душевних страждань, у зв`язку з чим потерпілий був вимушений довгий час знаходитись у пригніченому стані через непередбачені ним негативні зміни у житті. Потерпілий ОСОБА_8 був змушений систематично з`являтися до правоохоронних органів для проведення слідчих дій з ним та брати участь у судових засіданнях, що вимагало від нього зусиль та часу.

З огляду на фактичні обставини справи, враховуючи дані про сімейний і матеріальний стан як обвинуваченого ОСОБА_5 , так і потерпілого ОСОБА_8 , а також виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних потерпілому душевних страждань і переживань, вимушених змін у житті потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього емоційного стану потерпілого ОСОБА_8 , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, колегія судів вважає розмір стягнення за цивільними позовом ОСОБА_8 в частині відшкодування з ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є обґрунтованим.

За такого, доводи обвинуваченого про те, що розмір моральної шкоди є явно завищеним є безпідставними.

Твердження апелянта про те, що ним були завдані ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, які не потребували навіть лікування в закладах охорони здоров`я не заслуговують на уваги, оскільки спричинення будь-яких тілесних ушкоджень має негативний вплив на фізичний та моральний стан людини.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував характер фізичних та психічних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень, що виключило для нього можливість вести звичайний спосіб життя, часу та зусиль необхідних для відновлення здоров`я.

Тому є безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни вироку в частині зменшення моральної шкоди не вбачається.

Що стосується цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, то апеляційний суд вважає, що вимоги апелянта про скасування вироку в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпілим було заявлено цивільний позов про відшкодування 6892 грн 70 коп. матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поїздки до м. Вознесенськ з смт. Єланець за викликами слідчого для участі в слідчих діях, з`явленні до суду для участі в судовому розгляді та витратах на правову допомогу адвоката.

Вироком суду цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, задоволений у повному обсязі. Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, розмір цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди повністю доведений потерпілим ОСОБА_10 .

З вказаним висновком судом першої інстанції апеляційний суд не може погодитись.

Так, відповідно до положень ст.127 КПК України матеріальна шкода це шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Однак, суд стягнув на користь потерпілого 6892 грн 70 коп., які складаються з витрат на поїздки до суду, для проведення слідчих дій та правову допомогу адвоката.

Згідно ст.118 ЦПК України витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат.

За такого, витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат та не є шкодою, завданою кримінальним правопорушенням, у розумінні ст.127 ЦПК України.

Разом з тим, зазначені обставини не були досліджені судом першої інстанції належним чином, та необґрунтовано в порушення вимог матеріального та процесуального права стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 6892, 70 грн.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив істотне порушення норм КПК, які не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції, оскільки потерпілим не ставилось питання перед судом про відшкодування йому процесуальних витрат, а стягнення з обвинуваченого суми процесуальних витрат в порядку відшкодування матеріальної шкоди суперечить вимогам кримінального процесуального закону. У зв`язку із чим вирок суду в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2018 року відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 6892,70 грн скасувати, та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий

Судді