ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/6232/18 (пр. № 1кп/201/570/2018), стосовно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, раніше судимого: 07 червня 2018 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з трирічним іспитовим строком, неодруженого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною вищою освітою, раніше не судимого, неодруженого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 21 квітня 2018 року разом з раніше знайомим йому обвинуваченим ОСОБА_5 , знаходячись біля під`їзду № 8 будинку № 12 по пр. Героїв у м. Дніпрі, помітили раніше їм не знайомого ОСОБА_8 , який знаходився біля вищевказаного під`їзду.

Далі, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, а саме ланцюжком з металу срібного кольору, який належить ОСОБА_8 , вступили у попередню злочинну змову, заздалегідь розподіливши при цьому ролі.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та вказаний час, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, виконуючи відведену йому роль, яка полягала у застосуванні фізичної сили до потерпілого ОСОБА_8 , з метою забезпечення можливості скоєння кримінального правопорушення, підійшов до ОСОБА_8 , та переконавшись, що поблизу немає сторонніх осіб, які могли б завадити викраденню майна, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, схопив його ззаду за обидві руки, завів їх йому за спину і став утримувати потерпілого попереду себе, тим самим, подавивши волю потерпілого чинити опір, та не даючи останньому можливості вільно пересуватися. В цей час, співучасник злочину обвинувачений ОСОБА_5 , згідно відведеній йому ролі, підійшов до потерпілого та долонею своєї правої руки, закрив йому рот, а лівою рукою схопив ланцюжок з металу срібного кольору, який висів на шиї ОСОБА_8 , а саме: срібний ланцюжок, вагою 20 г, вартість якого, згідно товарознавчої експерти № 2491-18 від 23.05.2018 року, складає 1275 грн., та шляхом ривка зірвав його з шиї, таким чином, заволодів чужим майном.

Після того, як майно ОСОБА_8 опинилося у співучасника злочину обвинуваченого ОСОБА_5 , останній разом з обвинуваченим ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, залишили місце скоєння злочину та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 1275 грн.

2. Обвинувачений ОСОБА_5 21 квітня 2017 року близько 16.00 години, знаходячись біля магазину «Шашлик-Маркет», який розташований по пр. Героїв, 3 у м. Дніпрі, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, побачив на шиї потерпілої ОСОБА_9 ланцюжок із металу жовтого кольору, який визначив об`єктом свого злочинного посягання, після чого, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи, що його дії є очевидні для самої потерпілої, рукою зірвав вищевказаний ланцюжок із металу жовтого кольору з шиї потерпілої, порушивши його цілісність.

В момент вчинення кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_9 стала чинити опір, схопивши своєю рукою, руку обвинуваченого ОСОБА_5 , тим самим, не дала йому можливості заволодіти золотим ланцюжком 585 проби вагою 10 г, та довести злочинний умисел до кінця і розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, не вчинивши усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, та не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 своїми злочинними діями, спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки, які, згідно судово-товарознавчої експертизи №2302-18 від 15.05.2018 року, становлять 9750 грн.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнали у повному обсязі та підтвердили фактичні обставини щодо вчинених ними діянь та викладених у обвинувальних актах.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинувачених у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини:

?обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

?обвинуваченого ОСОБА_5 :

-у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

-у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особи обвинувачених:

-ОСОБА_4 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому обтяжуючої покарання останнього обставин судом не встановлено. З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання повністю буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносить до тяжкого злочину, конкретним його обставинам та наслідкам, зокрема, вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою із застосуванням насильства стосовно потерпілого, який у своїй заяві просив призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання, активної ролі обвинуваченого у його вчиненні, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який, незважаючи на повне визнання своєї вини, вчинив за невеликий проміжок часу декілька кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним заволодінням чужого майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, сукупність яких із вищевикладеними обставинами, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного із звільненням останнього від відбуття покарання з випробуванням. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 07 червня 2018 року був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з трирічним іспитовим строком, при цьому, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до винесення зазначеного вироку суду, однак, з огляду на призначення ОСОБА_4 покарання, що належить відбувати реально, суд вважає за необхідне не застосовувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, а визначити самостійне виконання вироків суду, керуючись в тому числі, положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами та доповненнями), відповідно до якого, коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

-ОСОБА_5 , який до кримінальної відповідальності не притягався, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому обтяжуючої покарання останнього обставин судом не встановлено. З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України виключно у виді позбавлення волі, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання повністю буде відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносять до тяжкого злочину, конкретним їх обставинам та наслідкам, зокрема, вчинення одного із кримінальних правопорушень за попередньою змовою із застосуванням насильства стосовно потерпілого, який у своїй заяві просив призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання, ступеню здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не було доведено до кінця, активної ролі обвинуваченого у їх вчиненні, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який, незважаючи на повне визнання своєї вини, вчинив за невеликий проміжок часу декілька однорідних кримінальних правопорушень, пов`язаних із відкритим заволодінням чужого майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, сукупність яких із вищевикладеними обставинами, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного із звільненням останнього від відбуття покарання з випробуванням.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 21 квітня 2018 року, залишивши до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Зарахувати ОСОБА_4 , згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного покарання, попереднє ув`язнення з 21 квітня 2018 року до дня набрання вироком законної сили, із урахуванням того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року за яким ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з трирічним іспитовим строком виконувати самостійно.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі.

-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у виді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 21 квітня 2018 року, залишивши до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Зарахувати ОСОБА_5 , згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного покарання, попереднє ув`язнення з 21 квітня 2018 року до дня набрання вироком законної сили, із урахуванням того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речовий доказ ланцюг із металу золота 585 проби, вагою 10 г. залишити за належністю потерпілій ОСОБА_9 .

Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 2491-18 від 23 травня 2018 року у розмірі 286 грн. (двісті вісімдесят шість гривень) 00 коп.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 2302-18 від 15 травня 2018 року у розмірі 572 грн. (п`ятсот сімдесят дві гривні) 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1