В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження за № 0004010 від 12.10.2018 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сущани, Кагарлицького району Київської області, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, 16.05.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді обмеження волі строком на три роки. На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 16.05.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області засуджений за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді обмеження волі строком на три роки. На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, судимість якого не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив новий умисний злочин.
Так, 12.10.2018 близько 04 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на території ТДВ «Узинський цукровий комбінат», що розташований за адресою вул. В. Симиренка, 2 м. Узин Білоцерківського району Київської області, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, будучи переконаним, що за його діями ніхто не спостерігає із території вказаного комбінату викрав обладнання яке входить до складу випарної установки та яке належить ТДВ «Узинський цукровий комбінат», а саме: вентиль ДУ-125 з фланцями вартістю 350 гривень 56 копійок, вентиль ДУ-80 з фланцями вартістю 169 гривень 02 копійки, підривний клапан ДУ-100 вартістю 381 гривня 86 копійок, задвижку ДУ-200 вартістю 194 гривень 06 копійок.
В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ТДВ «Узинський цукровий комбінат» майнової шкоди на загальну суму 1095 гривень 05 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю і показав, що вчинив злочин за викладених в обвинувальному акті обставин. З кількістю та вартістю викраденого погоджується повністю. В скоєному щиро кається. На даний час все усвідомив та просив суворо не карати його.
Представник потерпілого ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ОСОБА_6 в судове засідння не з`явився, але у наданій заяві просив розглядати справу без його участі. Претензій до обвинуваченого ні морального ні матеріального характеру не має.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України, відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.
Своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, належного ТДВ «Узинський цукровий комбінат» на загальну суму 1095 гривень 05 копійок, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, його характер, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, вину визнав та щиро розкаявся у скоєному.
Крім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 не настало тяжких наслідків.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно ст. 67 КК України, рецедив злочину.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне вибрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.
За приписами ч. 3 ст. 78 КК України «У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за привилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу».
Згідно роз`яснень, що містяться в п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків покарання призначається, зокрема, коли засуджена особа до повного відбування покарання вчинила новий злочин. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Згідно ч. 4 ст. 71 КК України «Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком».
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з положень ч. 2 ст. 75 та ч.3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
ОСОБА_4 засуджений 16.05.2018 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді обмеження волі строком на три роки. На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення вироку від 16.05.2018 року, але до повного відбуття покарання, тому за вчинення цього злочину йому слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння, застосувавши ст.71 КК України та призначити остаточне покарання частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком з урахуванням правил складання покарань, визначених п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волівідповідає два дні обмеження волі.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів по справі вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. ст.71, 72 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 року у виді 2 (двох) позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обирати у вигляді особистого зобов`язанння.
Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази: вентиль ДУ-125 з фланцями вартістю 350 гривень 56 копійок, вентиль ДУ-80 з фланцями вартістю 169 гривень 02 копійки, підривний клапан ДУ-100 вартістю 381 гривня 86 копійок, задвижку ДУ-200 вартістю 194 гривень 06 копійок повернути за належністю ТДВ «Узинський цукровий комбінат».
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1