ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року
м. Київ

справа № 361/990/15-к
провадження № 51-2072км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Київської області на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
виправданої через відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.
Обставини справи

1. Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що вона 21 жовтня 2014 року приблизно о 18.00, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту поблизу будинку № 28 на вул. Басова у с. Красилівка у ході конфлікту з ОСОБА_8 умисно вдарила її рукою в праве плече, заподіявши цим легких тілесних ушкоджень.
2. Такі дії ОСОБА_7 органи досудового розслідування кваліфікували як умисне завдання легкого тілесного ушкодження.
3. Броварський міськрайонний суд Київської області вироком від 24 вересня 2015 року визнав ОСОБА_7 невинуватою та виправдав за частиною 1 статті 125 КК через відсутність в її діях складу інкримінованого злочину.
4. Апеляційний суд Київської області ухвалою від 24 листопада 2015 року залишив вирок місцевого суду без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
6. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_7 , оскільки у матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження її винуватості в інкримінованому злочині. Зокрема, поза увагою суду залишилися пояснення потерпілої про обставини вчинення злочину щодо неї та висновки експертиз щодо характеру отриманих нею тілесних ушкоджень. Усупереч вимогам частини 12 статті 290 КПК сторона захисту не повідомила стороні обвинувачення про наявність свідків сторони захисту, показання яких суд урахував при виправданні засудженої. Апеляційний суд, залишивши вирок районного суду без зміни, всупереч вимогам статті 419 КПК належним чином не обґрунтував свого рішення, не проаналізував і не врахував доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі.
Позиції учасників касаційного розгляду
7. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про відкладення розгляду до суду касаційної інстанції не надходило.
8. У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
9. Захисник заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Оцінка Суду
10. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з огляду на таке.
11. У своїй касаційній скарзі прокурор переважно не погоджується з встановленими судом фактичними обставинами справи. Однак у силу статей 433 та 438 КПК Суд не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
12. Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України, положеннями статті 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
13. Цих вимог закону суд дотримався.
14. У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження Суд установив, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
15. Відповідно до змісту вироку в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 і визнане судом недоведеним, а також підстави її виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
16. Так, суд першої інстанції дослідив і проаналізував показання обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків сторони обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 та свідків сторони захисту ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 15 грудня 2014 року, а також висновки судово-медичних експертиз від 23 жовтня та 31 грудня 2014 року, і дійшов мотивованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази не є достатніми для визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину.
17. Зокрема, суд послався на суперечливість показань потерпілої ОСОБА_8 та свідків сторони обвинувачення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо кількості й локалізації ударів завданих потерпілій.
18. Разом із тим, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснили, що саме потерпіла підійшла до ОСОБА_7 , остання не завдавала удару, а лише відмахнулася від неї.
19. Крім того, з протоколу слідчого експерименту від 15 грудня 2014 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 вказала, що ОСОБА_7 , намагаючись завдати удару, подряпала їй шию з правого боку, що суперечить висновку експерта № 157/419 від 31 грудня 2014 року, відповідно до якого жодних тілесних ушкоджень, які могли утворитися від дряпання шиї потерпілої, у неї не виявлено.
20. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
21. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_7 і залишив вирок місцевого суду без зміни.
22. Суд апеляційної інстанції дав умотивовані відповіді на всі аргументи в апеляційній скарзі прокурора, доводи в якій майже повністю аналогічні доводам у його касаційній скарзі. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
23. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є логічними, послідовними і ґрунтуються на доказах, наданих сторонами, тому Суд не має підстав ставити їх під сумнів.
24. Наведений у касаційній скарзі довід сторони обвинувачення про порушення судом першої інстанції вимог частини 12 статті 290 КПК не дає Суду підстав для скасування ухвали апеляційного суду. Сторона обвинувачення не порушувала в апеляційній скарзі такого питання, і апеляційний суд при розгляді справи повністю дотримався вимог частини 1 статті 404 КПК, розглянувши справу в межах вимог, викладених в апеляційних скаргах і прийнявши відповідні рішення. Водночас підставою для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Скасування судового рішення за умови дотримання апеляційним судом процесуального закону суперечило б вимогам частини 1 статті 438 КПК.
25. Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у цьому провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Київської області ? без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3