КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ПП "Сервіс-Транс" - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ у м. ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонено їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності Приватному підприємству «СЕРВІС-ТРАНС» (, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 55), а саме:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0026 загальною площею 0,4536 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55;

- нежитлову будівлю літ. П-2 загальною площею 1507,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55.

Передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що ПП "Сервіс-Транс" є добросовісним набувачем арештованих об`єктів нерухомого майна, дані об`єкти були отримані у власність підприємством правомірно, а саме: право власності на земельну ділянку набуто на підстав договору купівлі-продажу від 28.07.2017 року, а право власності на нежитловий будинок виникло у зв`язку з будівництвом даного об`єкту нерухомості та видачею Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції свідоцтва про право власності від 06.02.2014 року. Також зазначає, що арештовані об`єкти нерухомого майна ніколи не були предметом іпотеки, в якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед АТ "УкрСиббанк", жодного доказу зв`язку між арештованим майном та об`єктами які були предметами іпотеки, стороною обвинувачення не надано, а тому, на думку апелянта, арештоване майно не містить ознак речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то як зазначає апелянт розгляд клопотання проводився без виклику власника майна, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001043, за фактами заволодіння шляхом обману грошовими коштами АТ «УкрСиббанк» в особливо великому розмірі, фіктивного підприємництва, підроблення документів та їх використання, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

21.09.2018 року старший слідчий СУ ГУ у м. ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності Приватному підприємству «СЕРВІС-ТРАНС» (, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 55): земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0026 загальною площею 0,4536 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55; нежитлову будівлю літ. П-2 загальною площею 1507,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

03.10.2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання задоволено.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.
Згідно положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України є, на думку колегії суддів, необґрунтованими та такими, які спростовуються наданими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого суддіГолосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ у м. ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, заборонено їх відчуження, розпорядження та користування, що належать на праві власності Приватному підприємству «СЕРВІС-ТРАНС» (, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 55), а саме: земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0026 загальною площею 0,4536 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55; нежитлову будівлю літ. П-2 загальною площею 1507,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 55, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ПП "Сервіс-Транс" - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1233/2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1