Справа № 369/2085/19
Провадження №1-кс/369/682/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000033 від 15.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся старший слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що Слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється розслідування кримінального провадження № 0000033 від 15.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 05.10.2018 невстановлені особи за попередньою змовою заволоділи шахрайським шляхом квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , належною на правівласності ОСОБА_4 , шляхом укладання підробленого договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_4 позбавлено права власності на вказану квартиру.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що з 2014 року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить потерпілому на підставі свідоцтва про право приватної власності серії НОМЕР_1 від 24.07.2015 року.
В 2017 році ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про знесення незаконної добудови до балкону потерпілого по всьому периметру будинку до ТОВ «Квартал-Авіасервіс», на що було відкрито цивільну справу №369/4988/17.
В ході розгляду вказаної цивільної справи, в грудні 2018 року юрист ТОВ «Квартал - Авіасервіс» подав клопотання про відмову в задоволенні поданого ОСОБА_4 позову на підставі того, що потерпілий вже не являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
На передодні, 13.05.2018 року близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_4 повертався з м. Києва, та відкривши вхідні двері до належної йому квартири АДРЕСА_2 , відчув ззаду сильний удар по голові, внаслідок чого втратив свідомість.
Прийшов до тями ОСОБА_4 тільки через 2 місяці, перебуваючи в Київській обласній лікарні з діагнозом: черепно-мозкова травма, втрата пам`яті та ін.
Як в подальшому стало відомо, ОСОБА_4 знайшли непритомним,без будь-яких документів, грошових коштів, телефону працівники поліції на Печерську в м. Київ, при цьому за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , здійснено крадіжку майна потерпілого: грошові кошти, банківські картки, дорогоцінності, документи на квартиру, квитанції про сплату іпотеки, документи на автомобіль та побутову техніку, залишили лише паспорт.
Тільки на початку липня 2018 року до ОСОБА_4 почала повертатися пам`ять, але про травневі події він так нічого і не згадав. 05.10.2018 близько 18 год. 00 хв. на мобільний телефон ОСОБА_4 надійшов дзвінок від консьєржа будинку, де він проживає, який повідомив про те, що потерпілого шукають двоє чоловіків з поліцією. Також консьєрж повідомив, що дані чоловіки назвалися представниками нового власника квартири.
Через деякий час, зробивши витяг з Єдиного державного реєстру нерухомого майна, ОСОБА_4 стало відомо про те, 05.10.2018 новим власником належної потерпілому квартири став ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу №499 від 05.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .
В грудні 2018 року ОСОБА_4 подав позов до Києво-Святошинського районного суду Київської області про визнання за ним права приватної власності, на даний час відкрита цивільна справа.
Враховуючи те, що в діях невідомих осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190КК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказані земельні ділянки (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповіднодост.98 Кримінального процесуального кодексуУкраїни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Тому, слідчий просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №499 від 05.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування (реєстраційний номер нерухомого майна 24). Заборонити державним органам та органам нотаріату здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників квартири АДРЕСА_2 .
В судове засідання слідчий не з`явився.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.
Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, вважає у задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки слідчий не довів необхідність такого арешту та, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до перетворення, відчуження майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000033 від 15.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1