Житомирський апеляційний суд
Справа №754/1780/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005536 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, що мешкає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, якого

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ по справі - автомобіль марки «SSANG YONG ACTYON» д/з НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_8

встановила:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 28.04.2016р. приблизно в 20.40 годин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «SSANG YONG» д/ НОМЕР_2 . рухаючись по пр. Маяковського зі сторони вул. Сабурова в напрямку вул. Драйзера в м. Києві. порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п.1.3, 2.3.6. 14.6.а. 18.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, що знаходиться біля будинку №43/2 по пр. Маяковського в м. Києві. продовжуючи рух не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_9 , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво відносно руху транспортного засобу, де вчинив наїзд на останню, в результаті чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, забійна рана лобно-тім`яної ділянки зліва, забійна рана підборідкової ділянки, субкон`юктивальний крововилив та гематома повік лівого ока, забійна рана верхнього повіка лівого ока, садна обличчя, які мають наслідки травми обличчя у вигдяді деформації верхнього повіка лівого ока, що призводить до неповного змикання повік - лагофтальмату та постійного рецидивуючого кератиту (запальне ураження рогівки, що призводить до її помутніння та зниження зору) лівого ока, яка за своїми наслідками є невиправною, що призвело до знівечення обличчя та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, оскільки досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи зовнішній вигляд обличчя потерпілої ОСОБА_9 та її думку не характерні для знівечення обличчя.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку та необхідності його скасування з ухваленням нового обвинувального вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На думку прокурор,а суд при визнанні ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення не врахував обставини справи та докази сторони обвинувачення, а зокрема висновки судово медичних експертиз, показання експерта ОСОБА_11 , показання потерпілої ОСОБА_9 , які в своїй сукупності свідчили, що отримані тілесні ушкодження потерпілою, рубцеві зміни в діялнці обличчя є непоправним знівеченням обличчятя, оскільки не можуть бути виправлені без хірургічного втручання.

Апелянт стверджує, що суд прийшов до необгрунтованого висновку про відсутність знівечення обличчя потерпілої, оскільки виходив з її зовнішнього вигляду на час ухвалення вироку, через два рози після отриманої травми, тривалого лікування та пластичної операції, хоча повинен був оцінювати зовнішній вигляд потерпілої до операції.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_12 категорично не погоджуються із доводами прокурора, вважають, що суд дійшов до обґрунтованого та справедливого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва без змін.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним та справедливим. Суд об`єктивно дослідив всі докази та фактичні обставини кримінального провадження.

Звернути увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не поїхав з місця ДТП, допомагав з лікуванням, відшкодував моральну та матеріальну шкоду, завжди допомагав з транспортуванням на своєму автомобілі для огляду у лікаря та інші процедури.

Також, зазначає, що не вважає, що отримані нею тілесні ушкодження можна розцінювати як знівечення обличчя, оскільки після проведення лікування деформацію верхнього повіка лівого ока виправлено.

Просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

За змістом ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 за висунутим йому обвинуваченням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував факт порушення ним Правил дорожнього руху, обставин, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, однак із встановленою слідством ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_9 , не погодився, вважаючи, що наслідки цих тілесних ушкоджень не є тяжкими.

Суд дійшов висновку про те, що потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження на обличчі та вони є непоправними (за медичним критерієм) але вони не характерні для знівечення обличчя.

Згідно висновку експерта №1863/Е від 27.12.2016р. (на час її проведення) у ОСОБА_9 мають місце наслідки перенесеної 28.04.2016р. травми обличчя у вигляді деформації верхнього повіка лівого ока, що призводить до неповного змикання (до 0.4см) повік - лагофтальтаму та постійно рецидивуючого кератину (запальне ураження рогівки, що призводить до її помутніння та зниження гостроти зору) лівого ока, які мають незворотній характер (тобто самостійно не усунуться) та для відновлення нормального стану потребують проведення оперативного лікування - реконструктивної пластики верхнього повіка лівого ока, тому, на час проведення цієї експертизи травма обличчя у ОСОБА_9 , отримана 28.04.2016р. за своїми наслідками є невиправною.

З висновку експерта №86-2017/о проведеного 14.12.2017р. вбачається, що у ОСОБА_9 рубцева деформація верхньої повіки лівого ока відсутня, має стан після оперативного лікування (естетичної блефаропластики верхньої повіки та пластика кон`юактивальних склепінь зліва 20.01.2017р., реконструктивної блефаропластики верхньої повіки лівого ока з трансплантацією шкіри з завушної ділянки зліва 01.02.2017р.) рубцевої деформації верхньої повіки лівого ока. Вказані оперативні втручання потерпілій були цілком показані з метою усунення рубцевої деформації та рецидивуюючого кератиту (запального ураження рогівки через неповне змикання (до0.4см) повік - лагофтальму) лівого ока.

Зазначені висновки суду про те, що вказані ушкодження є непоправними прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує. В своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що на час судового розгляду у суді першої інстанції після оперативного втручання потерпілій було усунуто частково знівечення обличчя, однак до такого втручання обличчя потерпілої мало всі ознаки непоправного знівечення у зв`язку з наявністю таких патологічних змін обличчя, які його спотворювали.

Зазначені доводи прокурора на думку колегії суддів є необґрунтованими та не підтверджуються дослідженими судом доказами наданими стороною обвинувачення.

Травма може бути розцінена, як тяжке тілесне ушкодження, якщо її буде визнано такою, що знівечила обличчя, а непоправним знівечення обличчя визнається у тих випадках, коли ушкодження обличчя потерпілого не може бути виправленим.

Під виправністю ушкодження слід розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо) з часом чи під дією не хірургічних засобів.

Непоправне знівечення обличчя може бути результатом: обливання обличчя кип`ятком, кислотою чи іншою речовиною; заподіяння глибоких чи значної кількості мілких шрамів за допомогою гострих предметів; обрізання вух чи носа. Такі ушкодження надають обличчю страхітливий і такий, що відштовхує, вигляд і, крім фізичної шкоди, заподіюють потерпілому значну психічну травму.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року поняття знівечення не медичне поняття, тому право кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення належить до компетенції суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи.

Судово-медичний експерт визначає вид ушкодження, його особливості, механізм утворення і встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним.

Суд оцінивши долучені до справи докази, в своїй сукупності, зокрема висновки судово - медичних експертиз, співставивши їх з зовнішнім виглядом потерпілої ОСОБА_9 дійшов висновку, що він не є відразливим та страхітливим, на ньому відсутні ознаки непоправного знівечення, оскільки на час розгляду справи судом, обличчя потерпілої є симетричним і воно не має неприємного, потворного, відштовхуючого зовнішнього вигляду, не властивого нормальному людському обличчю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б надавали можливість суду першої інстанції оцінити зовнішній вигляд потерпілої ОСОБА_9 до судового розгляду та проведеного оперативного лікування (фототаблиці, відеоматеріали, тощо) та свідчили б, що зазначені ушкодження надавали обличчю потерпілої страхітливого, відштовхуючого вигляду і крім фізичної шкоди, заподіювали потерпілій значну психічну травму.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом ч.2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що міститься в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбаченими цим Кодексом.

Частинами 2 та 4 статті 17 КПК України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин, коли стороною обвинувачення суду не надано доказів (фототаблиці, відеоматеріали, тощо), які б надавали йому можливість за внутрішнім переконанням оцінити чи була отримана потерпілою травма до оперативного лікування такою, що знівечила обличчя, а на момент розгляду справи у потерпілої відсутня рубцева деформація верхньої повіки лівого ока колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Доводи прокурора про те, що наявність у потерпілої тяжкого тілесного ушкодження підтверджуються висновками судово медичних експертиз та показаннями експертів на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судово медичний експерт визначає вид ушкодження, його особливості, механізм утворення і встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним, а висновок чи є це ушкодження знівеченням належить до компетенції суду, який фактично міг оцінити чи є ці ушкодження неприємними, потворними, відштовхуючими, не властивими нормальному людському обличчю лише за зовнішнім виглядом.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, не вправі досліджувати, надавати оцінку доказам (фотознімкам потерпілої), про дослідження яких прокурор на заявляв клопотання в суді першої інстанції та про які було відомо стороні обвинувачення до ухвалення вироку та які не відкривались стороні захисту при завершенні досудового розслідування у зв`язку з чим мотивованою ухвалою апеляційного суду було відмовлено у їх приєднанні до матеріалів кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що травма обличчя потерпілої ОСОБА_9 не є знівеченням, а тому потерпілій не були спричинені тяжкі тілесні ушкодження внаслідок порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом, а отже в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, тому ОСОБА_8 підлягав виправдуванню за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає вирок законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: