Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/2017/17
Номер провадження: 1-кп/511/39/18

07 грудня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суд м.Роздільна кримінальне провадження № 0000515 від 20.04.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Одесі, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, працюючого КП «Міські дорогі» м.Одеса, що зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

потерпілі - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 тривалий час проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 в будинку по АДРЕСА_3 та вів з нею спільне господарство. За час проживання рідний брат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 надав їй у користування мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору без реєстраційного номеру, який ОСОБА_6 зберігала у гаражі біля вулиці Енгельса м.Роздільна. В період часу з 11.11.2014 по 20.11.2014 у ОСОБА_4 , який достовірно знав, що ОСОБА_6 перебуває на стаціонарному лікуванні, виник намір на незаконне заволодіння мопедом марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, який належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , маючи вільний доступ до гаражу, розташованого біля вул..Енгельса м.Роздільна, зайшов всередину, за допомогою ключів завів двигун мопеда та без згоди власника поїхав на вищевказаному мопеді до місця власного проживання у с.Великий Дальник Біляївського району Одеської області, де у подальшому став незаконно зберігати з метою власного користування. Згідно висновку експерта №04082017-1 від 18.09.2017 вартість прямого матеріального збитку, завданого ОСОБА_7 , складає 5866 грн.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази , суд приходить к висновку про недоведеність того, що в діях ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Склад злочину, це сукупність встановлених в кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованому злочині не визнав повністю та пояснив, що дійсно проживав з потерпілою ОСОБА_6 як чоловік та жінка з 2011 року в її квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . В червні місяці 2014 року він повіз ОСОБА_6 до її батьків в с.Демидово Березівського району Одеської області. Там її брат потерпілий ОСОБА_7 запропонував йому придбати у нього мопед марки «Suzuki Sepia» чорного кольору без реєстраційного номеру за 2 000 грн., який йому дали на продажу як посереднику, але повідомив, що мопед не зовсім справний і до нього потрібно докупити деякі запчастини. Пропозицію він прийняв та придбав у ОСОБА_7 запропонований мопед за 2 000 грн. з ціллю їздити на ньому на роботу з с.Великий Дальник в Одесу в разі, коли зламається автомобіль, гроші за мопед в той же день передав ОСОБА_7 . Через годину ОСОБА_7 привіз йому запчастини на мопед, а саме: трос переднього гальма, ручку керування та задній амортизатор, які він біля будинку батьків потерпілих одразу ж замінив. Гроші за запчастини в сумі 300 грн. він передав ОСОБА_7 пізніше через його матір в м.Роздільна. Там же в с.Демидово ОСОБА_7 передав йому талон на мопед з печаткою магазину та сказав заповнити його на своє ім`я, що він і зробив, а також другий талон, заповнений на ім`я попереднього власника ОСОБА_9 , мешканки с.Демидово, пояснивши, що це саме вона продавала цей мопед. Обидва талона по теперішній час знаходяться у нього. Зауважив, що у батька потерпілих у дворі в с.Демидово Березівського району стояв такий же мопед, тільки іншого кольору, і він подарив батьку корзинку зі свого мопеду, оскільки вона йому була не потрібна і сам прикрутив її на мопед батька. Він перевіз мопед до м.Роздільна в салоні свого автомобілю «Мазда», на задньому сидінні, при цьому вони з потерпілою ще вмовляли її дочку залишитись а бабусі та дідусі, оскільки їй не було міста в машині. Мопед він зберігав в гаражі у ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 з червня до жовтня 2014 року, від якого мав ключі і де також зберігав свій автомобіль «Мазда». Вони з потерпілою часто сварились, він періодично уїжджав до себе в с.Великий Дальник, а потім повертався. В жовтні 2014 року він погрузив мопед в свій автомобіль «Мазда» за допомогою сусіда по гаражу на ім`я ОСОБА_10 та перевіз його до себе додому в с.Великий Дальник Біляївського району, в м. Роздільна мопед з того часу не заїжджав. В період з 11.11.2014 по 20.11.2014 він кожен день на цьому мопеді приїздив з с.Великий Дальник до лікарні в м.Одесі, де лікувалась ОСОБА_6 . На той час він проживав у себе в с.Великий Дальник, але стосунків з потерпілою вони ще не розірвали. Припинили сімейні відносини вони приблизно через тиждень 10 днів після виписки ОСОБА_6 з лікарні. В грудні 2014 року та в січні 2015 року до нього додому приїжджала ОСОБА_6 та просила повернутись до неї, але він відмовився. Вона розлютилась і пообіцяла помститися. Потім вона стала надсилати йому СМС-повідомлення з погрозами, а потім стала вимагати віддати їй мопед, оскільки ніхто не знає, що він придбав цей мопед у її брата. Восени 2015 року вона приїхала до нього додому з трьома невідомими чоловіками та вимагала віддати їй мопед та автомобіль, пояснивши чоловікам, що він нібито її чоловік і він її обчистив. Він поспілкувався з ними та пояснив, що це його майно і вони уїхали. А в червні місяці 2017 року до нього приїхали працівники поліції та вилучили мопед, а потім повідомили йому про підозру в угоні його ж мопеду. Мопед на момент вилучення був у розібраному стані, знаходився у нього в гаражі за місцем проживання, оскільки восени 2015 року в мопеда заклинило двигун, а також на нього наїхав автомобіль і розтрощив дзеркало, він його розібрав для ремонту, але так і не відремонтував. Вважає вказане кримінальне провадження помстою жінки, яку покинув чоловік. Що стосується претензій потерпілої щодо автомобілю «Мазда», зауважив, що відмовився разом з потерпілою набувати у спільну власність автомобіль, він продав свій вантажний автомобіль, продав належний йому легковий автомобіль «Жигули», зайняв у її матері 2500 доларів США, які потім повернув їй повністю і придбав за свої власні кошти автомобіль «Мазда». Гроші, які вони разом накопичили з потерпілою за час спільного проживання у сумі 3000 доларів США, вони поділили навпіл. Також він пообіцяв потерпілій ОСОБА_6 компенсувати їй частину вартості операції в розмірі 8000 грн. Вказані гроші він назбирав і віддав їх потерпілій в той вечір, коли вона приїжджала до нього з трьома чоловіками. Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що проживала з обвинуваченим однією сім`єю з літа 2014 по 30.11.2014р., вели спільне господарство, збирали разом гроші на придбання автомобілю. Вона працювала на двох роботах, а обвинувачений на одній і то день через три, грошей заробляв дуже мало. Її мати добавила грошей і вони купили автомобіль «Мазда». Оскільки вона хворіла на ноги, її брат вирішив придбати для неї мопед і дати їй його у тимчасове користування. 14.06.2014р. на День народження брата ОСОБА_7 вони з ОСОБА_4 та її дочкою ОСОБА_11 приїхали в с.Демидово Березівського району на автомобілі «Мазда» . ЇЇ брат позвав їх до гаражу і передав їй мопед, а також два талона один на ім`я ОСОБА_9 , а другий пустий і сказав заповнити його на своє ім`я та потім оформити мопед в органах ДАІ. Мопед був не зареєстрований, прав на керування мопедом в неї також не було. Пустий талон брат придбав за 50 грн. в магазині «Автомототехника» в смт. Березівка, коли придбавав запчастини для мопеду. Мопед брат придбав 03 червня 2014 у ОСОБА_9 за 3 000 грн. та ще стільки же вклав у його ремонт. Також він попросив ОСОБА_4 навчити її їздити на мопеді. Вони на автомобілі «Мазда» перевезли мопед до неї в гараж в м.Роздільна по вул..Енгельса. Потім вона тривалий час лікувалась, їй було не до мопеда. Талони вона поклала в автомобіль в бардачок, звідки їх забрав ОСОБА_4 . В період з 25.09.2014 по 15.10.2014 вона перебувала в санаторії в с.Чабанка, а ОСОБА_4 знаходився в неї вдома з її дочкою. Потім вона захворіла і до 10.11.2014 перебувала на лікарняному вдома, а 11.11.2014 її поклали в лікарню на операцію, яку провели 12.11.2014 та 20.11.2014 виписали додому. Вона була лежача хвора, не ходила. 30.11.2014 ОСОБА_4 приїхав вранці з роботи, влаштував скандал і сказав що уходить від неї, тому що вона хвора. У нього були ключі від квартири, двох гаражів, автомобілю. Вона заборгувала гроші за операцію, ОСОБА_4 пообіцяв продати автомобіль «Мазда» та віддати їй половину вартості автівки, щоб вона розрахувалась з боргами, але пішов і забрав з собою і ключі, і автомобіль, і мопед. Відсутність транспортних засобів виявила її донька ОСОБА_11 30.11.2014, яка пішла до гаражу по вул..Енгельса в м.Роздільна за овочами. Вони з братом декілька разів приїжджали до ОСОБА_4 додому, але вдома його не було, телефонували йому, щоб він віддав мопед, але на дзвінки він не відповідав. Його матір за нього віддала борг її матері. Коли ОСОБА_12 все ж таки додзвонився до обвинуваченого і попросив віддати мопед, той сказав, що він зламаний і він його віддасть, коли відремонтує, але так і не віддав, як і половину вартості їх спільного автомобіля «Мазда», що змусило їх з братом написати заяву до поліції. Але ОСОБА_4 продав їх спільний автомобіль і купив новий. Потерпіла вважає, що обвинувачений угнав мопед в період з 20 по 30 листопада 2014 , коли вона після операції лежала вдома. ОСОБА_4 їздив на роботу в м.Одеса на електричці, а додому в с.Великий Дальник на автомобілі або на маршрутці. Вона дала йому ключі від всього свого майна, в тому числі квартири, гаражу, мопеду, тому він мав вільний доступ до всіх цих об`єктів. Ключі від квартири та гаражів він повернув їй на її прохання через тиждень після уходу через свого колегу по роботі Засобу, речі свої так і не забрав з квартири, вона їх викинула. Мопед вона забрала в поліції 07.07.2017 в розібраному виді. Мопед брат впізнав по номеру на рамі. Вона зверталась до Біляївського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про розділ майна, але не оплатила судовий збір і позов їй повернули. Вважає, що обвинувачений шлюбний аферист.

Потерпілий ОСОБА_7 під час допиту в суді дав показання про те, що ОСОБА_6 є його рідною сестрою. З 2011 року вона разом проживала з обвинуваченим ОСОБА_4 у неї вдома в м.Роздільна. У 2012 році сестра захворіла, перенесла операцію і він вирішив надати їй в користування мопед ОСОБА_13 , щоб вона їздила на ньому на роботу. Він придбав цей мопед в травні 2014 у односільчанки ОСОБА_14 за 3000 грн. в неробочому стані, за 3000 грн. відремонтував його чинив центрально -порщневу групу з кільцями та карбюратор. Хотів залишити мопед собі, але потім вирішив віддати сестрі, оскільки ОСОБА_15 не хотів возити її на машині. Він зателефонував сестрі і попередив, що дасть їй мопед. В день його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 сестра з обвинуваченим приїхали до нього в с.Демидово і увезли мопед на автомобілі в м.Роздільна, де зберігали його в гаражі. Також він передав сестрі два талони на мопед: один на ім`я ОСОБА_16 , а другий пустий, котрий він придбав в магазині. Потерпілий категорично заперечував, що продав мопед обвинуваченому за 2000 грн. Мопед був 90-х років випуску, він його раніше ремонтував ще для ОСОБА_17 і бачив код на рамі, раму він не міняв. На себе мопед він не оформлював, на ньому нікуди не виїжджав і взагалі у нього немає жодного документа на цей мопед. Він користувався мопедом свого батька, точно таким же як той, що придбав у ОСОБА_9 , тому потреби в мопеді не мав. Його сестра ОСОБА_6 водійського посвідчення не мала ні на право керування мопедом, ні автомобілем. Мопедом вона так і не користувалась. Ключі від гаражу були у ОСОБА_4 . 11-20.11.2014 ОСОБА_6 перебувала в лікарні в м.Одесі і ОСОБА_4 часто до неї приїжджав у лікарню, але на чому він не бачив. До 19.12.2014 вона знаходилась вдома на лікарняному. ОСОБА_4 жив з ОСОБА_18 до 30.11.2014, а потім покинув її і забрав мопед. Пропажу мопеду з гаражу виявила її донька. ОСОБА_4 взяв в борг для придбання автомобілю у їх матері 2500 доларів США, які згодом повернув, але ОСОБА_6 її долю у спільно придбаному автомобілі так і не повернув. Вони з сестрою неодноразово приїжджали до ОСОБА_4 в с.Великий Дальник, але той ховався від них. Оскільки ОСОБА_4 не схотів вирішити спірне питання по доброму, вони зустрілись зараз в суді.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка потерпілої ОСОБА_6 суду показала, що з 2011 року по кінець листопада місяця 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 проживав з її матір`ю в її квартирі по АДРЕСА_3 . Її мати ОСОБА_6 мала проблеми з ногами, а тому в жовтні 2014 року поїхала в санаторій Чабанка на лікування. 07.10.2014 року вони з ОСОБА_4 відвідували матір в санаторії, 15.10.2014р. вона повернулась додому, а 12.11.2014 року її прооперували і до них приїхала бабуся, у них ночувала. Поки мати перебувала в лікарні, вони жила з бабусею, а ОСОБА_15 у себе вдома, він ремонтував дах, але до лікарні к матері приїжджав. Пояснила, що автомобіль ОСОБА_4 придбав разом з її матір`ю, коли вони разом проживали, спочатку мати та обвинувачений жили дружно, але після того, як матір прооперували 12.11.2014р., стосунки між ними погіршились, вони після операції матері ще деякий час жили разом, а потім сильно посварились і розійшлися. Мопед появився в їх сім`ї на день народження її дяді ОСОБА_7 14 червня 2014 року, коли вони були разом з мамою та ОСОБА_4 в с.Демидово. Мопед перевезли ОСОБА_4 та мама на автомобілі в м.Роздільна, а вона залишилась у бабусі. Зі слів матері мопед надав їй брат ОСОБА_7 , який придбав його у жінки з їх села, в тимчасове користування, оскільки ОСОБА_15 не бажав її возити на машині. В м.Роздільна мопедом користувався обвинувачений. Після операції мама не могла їздити на мопеді. Мопед зберігався в гаражі по АДРЕСА_4 . Ключі від гаражу були у мами, у ОСОБА_15 і в квартирі. Після сварки з обвинуваченим на наступний день, дату свідок не пам`ятає, мати попросила її сходити в гараж. В гаражі вона виявила відсутність автомобілю та мопеду. ОСОБА_4 в той час вдома не було, він уїхав одразу ж після сварки з ОСОБА_6 .Останній раз вона бачила мопед в вересні місяці 2014 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок з боку обвинувачення ОСОБА_19 мати потерпілих, пояснила, що дійсно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали разом з 2011 приблизно по 30 грудня 2014 року. Мопед придбав її син ОСОБА_7 для ОСОБА_6 в тимчасове користування, щоб вона могла їздити на ньому на роботу, оскільки у неї були проблеми з ногами, а потім повернула, і попросив ОСОБА_4 навчити її їздити на мопеді. Мопед син придбав у мешканки с.Демидово ОСОБА_9 , яка на теперішній час в селі вже не проживає, за 3 000 грн. Мопед був несправний. Син купляв для нього запчастини та ремонтував його, на ремонт витратив ще 3000 грн. Це їй відомо зі слів сина. У сина був і свій мопед також, який він пізніше розбив. 14.06.2014р. в День народження ОСОБА_7 до них в с.Демидово приїхали ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_11 . На автомобілі «Мазда», гроші на який у неї брав у борг ОСОБА_4 , борг згодом повернув, дочка та ОСОБА_15 відвезли мопед в м.Роздільна. Син при неї віддав ОСОБА_6 талон на мопед. Коли її дочка захворіла та перенесла операцію, ОСОБА_15 в листопаді - грудні місяці 2014 року забрав у неї і автомобіль, і мопед. Про угон дізналась від дочки, яка їй повідомила про це по телефону. Коли дочку в листопаді оперували, ОСОБА_15 жив у себе в с.Великий Дальник, а вона жила з онукою в м.Роздільна. Оперували ОСОБА_6 12.11.2014р., а виписали 20.11.2014 року. Син її привіз додому з лікарні. Підтвердила, що ОСОБА_15 дійсно приїжджав в лікарню до ОСОБА_6 , але на чому, не бачила. Ключі від квартири та гаражу він дочці віддав, але не одразу. Стосовно передачі від ОСОБА_15 для сина 300 грн. за запчастини, пояснити не може, оскільки не пам`ятає. У її чоловіка також був мопед коричневого кольору, але старий і маленький, а у ОСОБА_6 більш великий та новіший. Коли син з дочкою звернулись до поліції, мопед їм віддали, але розбитий.

Допитаний за клопотанням потерпілої в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що її чоловік працює разом з ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 її знайома. Від ОСОБА_6 вона знає, що її брат пообіцяв надати їй в користування мопед. Влітку 2014 вона поїхала до батьків в село і брат дав їй мопед, щоб вона їздила на ньому на роботу, так як вона хворіла на ноги. Декілька разів вона бачила ОСОБА_6 з ОСОБА_4 на цьому мопеді. Наприкінці серпня на початку вересня 2014 вони з чоловіком ОСОБА_21 йшли по базару в м.Роздільна і зустріли там ОСОБА_4 на мопеді. Чоловік запитав у нього, чи придбав він собі мопед, на що той відповів, що це не його мопед, а ОСОБА_22 . Коли ОСОБА_6 захворіла і її прооперували, вона зателефонувала їй і повідомила, що ОСОБА_4 забрав її мопед з гаражу та автомобіль, який вони разом купували, плакала і була в розпачі. Додала, що ОСОБА_4 просив її чоловіка, щоб той вплинув на неї, щоб вона не йшла свідчити в суді і не встрявала в цю справу, а також, що за характером ОСОБА_4 був дуже скритний і ніколи не хвастався покупками, а, навпаки, свої речі видавав за чужі, говорив, що це тестя або тещі.

Допитаний в судовому засіданні свідок з боку захисту ОСОБА_23 пояснив, що він товаришує з обвинуваченим з 1982 року і знає його як дуже порядну людину і дуже гарного механіка. Коли ОСОБА_4 був у нього в гостях в червні 2014 року, від нього він дізнався, що той придбав у брата ОСОБА_24 мопед за 2 000 грн. Потім ОСОБА_15 повідомив йому, що мопед зламався і він особисто бачив розібраний мопед вдома у ОСОБА_15 під парканом, але це було вже у 2015 році. Також знає, що ОСОБА_4 придбав автомобіль «Мазда», але перед тим продав свій вантажний автомобіль.

Органом обвинувачення надано суду також наступні письмові докази, які, на думку прокурора, свідчать про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України:

- витяг з кримінального провадження № 0000515 від 20.04.2017р. за ч.1 ст.289 КК України (т.1, а.с.123);

- заява потерпілої ОСОБА_6 начальнику СВ Роздільнянського ВП від 20.04.2017р. в порядку ст.. 214 КПК України з клопотанням накласти арешт на майно ОСОБА_4 (т.1, а.с.124);

- заява потерпілого ОСОБА_7 начальнику СВ Роздільнянського ВП від 24.04.2017р. в порядку ст. 214 КПК України з клопотанням накласти арешт на майно ОСОБА_4 (т.1, а.с.155);

- виписка з рішення виконкому Роздільнянської міської ради №166 від 24.10.2008р. про надання дозволу на будівництво гаражу по вул..К.Лібкнехта кут вул..Енгельса в м.Розідльна ОСОБА_6 та інша документація на гараж (т.1, а.с.127);

- копія медичної карти ОСОБА_6 про те, що 24.06.2014 року вона звернулась до лікаря після падіння з велосипеду (Т.1.а.с.132-141);

- виписка із медичної карти ОСОБА_6 про те, що з 21.07.2014 по 28.07.2014 вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Роздільнянській ЦРБ (Т.1 а.с.142);

- виписка з медичної карти ОСОБА_6 про те, що з 25.09.2014 по 15.10.2014 вона знаходилась на лікуванні в ДП «Чабанка» (Т.1 а.с.143);

- виписний епікриз №13082, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в м.Одесі з 11.11.2014 по 20.11.2014, 12.11.2014 прооперована (Т.1 а.с. 144);

- протокол обшуку від 28.06.2017, відповідно до якого під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 12.06.2017 за місцем мешкання ОСОБА_4 : АДРЕСА_5 в сараї виявлено та вилучено мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, з фототаблицею (Т.1 а.с.158-164);

- протокол огляду предмету від 29.06.2017 з фототаблицею, відповідно до якого слідчий в присутності потерпілої ОСОБА_6 оглянув вилучений під час обшуку у ОСОБА_4 мопед, який знаходився в розібраному стані, деталі відокремлені від рами, і потерпіла заявила, що цей мопед належить їй (Т.1 а.с.166-169);

- постанова про залучення речовими доказами від 29.06.2017 мопеду марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій (т.1, а.с.170-171);

- розписка потерпілого ОСОБА_7 про те, що він одержав від слідчого мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, в розібраному стані (Т.1 а.с.173);

- висновок від 04.08.2017 незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia», 2011 р.в., який складає 5887 грн. (Т.1 а.с.175-230);

- копія талону на ТЗ мопед «Suzuki» чорного кольору, власник ОСОБА_9 , виданий 17.07.2008р. (Т.1 а.с.241-242);

- актуалізація висновку незалежної оцінки від 04.08.2017 з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia», від 18.09.2017, де за основу прийнятий рік випуску мопеда 2008р., відповідно до якого вартість матеріального збитку нанесеного власнику КТЗ складає 5866 грн. (Т.2 а.с.1-18).

Захисник ОСОБА_8 заявив суду про визнання недопустимими доказами висновок від 04.08.2017 незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia» та актуалізацію вказаного висновку, оскільки в їх основу покладені недостовірні данні щодо дати випуску досліджуваного транспортного засобу, який насправді був виготовлений у 1993 році, а не у 2008 або 2011, як зазначив експерт, що потягло за собою неправильність проведених розрахунків.

Суд вважає, на підставі ст.ст. 85,86 КПК України висновок від 04.08.2017 незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia» та актуалізація вказаного висновку від 18.09.2017, проведена тим же експертом, є допустимими доказами, оскільки отримані відповідно до вимог КПК України на підставі постанов слідчого, але неналежними доказами, оскільки об`єктом дослідження експерта в обох випадках був не предмет злочину - мопед марки «Suzuki Sepia», який випускався до 1993р., а зовсім інші мопеди, 2008р.в. та 2011 р.в., тобто в основу експертних висновків покладені недостовірні дані, що потягло за собою неправильність в проведених експертом розрахунках щодо суми збитку.

Отже сума збитків, спричинених власнику внаслідок угону мопеда, стороною обвинувачення не доведено.

Крім цього, органом обвинувачення надано суду матеріали, які встановлюють і характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та місце роботи, за якими характеризується позитивно (Т.2 а.с.20-24).

Стороною захисту надано суду для огляду оригінал талону на ТЗ Мопед «Suzuki» чорного кольору, рама СА1НА -106904, виданий 17.07.2008р. продавцем мопеду ПП «Скорпіон», власником якого вказана ОСОБА_9 , а також оригінал талону на ТЗ Мопед «Suzuki» чорного кольору, рама СА1НА -106904, власником якого вказаний ОСОБА_4 , виданий 03.06.2014р., з підписом та печаткою продавця мопеду ПП «Скорпіон», які зберігаються у обвинуваченого ОСОБА_4 , ксерокопії талонів долучені до матеріалів кримінального провадження (Т.2 а.с.26). З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі обставини справи і надані сторонами кримінального провадження докази, зокрема органом обвинувачення, який вважає, що такі свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Відповідно до ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Як свідчить правова позиція Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі №536/378/15 та ВСУ від 16.12.2015 року у постанові №6-688-цс15, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею - продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

У п. 8 постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції станом на листопад 2014 року) передбачено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка рахунок, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками, митна декларація, договір фінансового лізингу, акт про проведений аукціон.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача розписки (довіреності, передача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу або усна домовленість) без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка отримала довіреність, розписку чи чуже свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Судом встановлено, що мопед Мопед «Suzuki» чорного кольору , рама СА1НА -106904, на обліку в органах Державтоінспекції не перебував в порушення вимог п.7 постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388, відповідно до якого власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані були зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання.

Але обвинувачений ОСОБА_4 має при собі документ, який підтверджує законність придбання ним вказаного мопеду, засвідчений підписом та печаткою юридичної особи, яка оформлювала купівлю-продаж мопеду, що неможна сказати про потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Отже законні підстави вважати зазначений в обвинувальному акті мопед належним потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як про це вказано в обвинувальному акті, в наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах відсутні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 наполегливо, як під час проведення досудового розслідування, про що свідчать його скарги та клопотання слідчому та прокурору, так і під час судового розгляду кримінального провадження стверджував про відсутність у нього умислу на незаконне заволодіння майном потерпілих, зокрема, транспортним засобом - мопедом, який він купив у ОСОБА_7 за 2000 грн., оскільки вважає його своїм, а дії потерпілих щодо звернення до органів поліції з заявою про вчинення ним угону мопеду через три роки після уходу його із сім`ї як помсту. На підтвердження своїх слів надав суду оригінали талонів про покупку даного мопеду на ім`я колишнього власника ОСОБА_9 та на своє ім`я від 03.06.2014 року, які зберігаються у нього. Вказані доводи обвинуваченого ні прокурором, ні потерпілими не спростовані.

Талон про придбання обвинуваченим мопеду від 03.06.2014 року недійсним, підробленим також не визнавався.

З показань обвинуваченого, потерпілого та свідків вбачається, що обвинувачений та потерпіла на протязі чотирьох років проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, ОСОБА_4 проживав у потерпілої, мав ключі від квартири та гаражів, відкрито користувався її майном як її чоловік і господар, в том числі станом на листопад місяць 2014 року, в якому, по версії обвинувачення, він здійснив угон мопеду з гаража потерпілої без її дозволу, що також виключає незаконне заволодіння мопедом з боку обвинуваченого.

Факт знаходження транспортного засобу в гаражі, належному на праві власності потерпілій ОСОБА_6 , і вилучення його звідти без незаконного проникнення до приміщення не є презумпцією того, що власник гаражу є власником або законним користувачем майна, яке там зберігається, і повинна бути автоматично визнана потерпілою по кримінальному провадженню.

До теперішнього часу потерпіла має претензії до обвинуваченого з приводу розділу автомобілю «Мазда», який був зареєстрований на ім`я обвинуваченого, але придбаного за час їх спільного проживання, а обвинувачений вважає цей автомобіль його особистою власністю, як і даний мопед.

Спір щодо належності мопеду в цивільному порядку не вирішувався, рішення суду про визнання права власності на мопед за потерпілими немає, їх право власності на мопед жодним документом не підтверджено взагалі, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , на відміну від обвинуваченого ОСОБА_4 , який має доказ придбання цього мопеду талон про право власності на ТЗ на своє ім`я .

Показання самих потерпілих, їх матері та доньки потерпілої, яка на то час була малолітньою, не можуть бути взяті судом до уваги як докази на підтвердження права власності потерпілого ОСОБА_7 та передачі ним права користування потерпілій ОСОБА_6 на мопед, оскільки право власності на транспортні засоби повинно бути підтверджено іншими належними і допустимими письмовими доказами, про які зазначено вище.

Від допиту свідка обвинувачення ОСОБА_9 прокурор та потерпіла ОСОБА_6 відмовились, явка свідка в судове засідання стороною обвинувачення не забезпечена, ухвала суду про допит вказаного свідка в режимі відеоконференцзв`язку за місцем її мешкання з Березівським районним судом Одеської області не виконана, оскільки явка свідка в Березівський районний суд не забезпечена, місце знаходженні свідка не встановлено.

Аналізуючи правомочності ОСОБА_4 як передбачуваного власника спірного мопеда, суд зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч.1,2,6 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Згідно примітки до ст.289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є контрольоване використання транспортних засобів. Його додатковим обов`язковим або факультативним об`єктом - залежно від конкретного способу вчинення цього злочину - можуть виступати життя і здоров`я особи, власність, інші блага.

Системний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину; 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння. Отже суб`єктами цього злочину не можуть виступати власники (передбачувані власники) даного транспортного засобу.

Враховуючи, що за встановлених судом обставин справи, ОСОБА_4 вилучив у ОСОБА_6 власний (або належний на правах спільної власності) транспортний засіб, у його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

З досліджених судом доказів, пояснень обвинуваченого, потерпілих , свідків суд приходить до висновку, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_25 виник спір з приводу розділу майна, набутого за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, який регулюється нормами цивільного та сімейного права і дії ОСОБА_4 щодо користування мопедом за викладеними в обвинувальному акті обставинами не є кримінально караними.

Крім того, обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.289 КК взагалі не пред`явлено, оскільки в обвинувальному акті фактично переписано повідомлення про підозру ОСОБА_4 без пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, а отже відсутнє ф ормулювання обвинувачення.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, і його слід виправдати відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України, зокрема, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Такий стандарт доведення поза розумним сумнівом викладений Верховним Судом в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17) і обов`язковий до застосування судами.

Наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами сторони обвинувачення під час проведення змагального процесу версія сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого права власності на спірний мопед та відсутність умислу на незаконне заволодіння мопедом не спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів. А отже у суду є обґрунтовані сумніви у версії подій, викладених стороною обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу норм ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain" від 06 грудня 1998 p. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи всі докази органу обвинувачення в сукупності з наведеними вище обставинами, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність "обґрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин", суд приходить до висновку, що усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід виправдати, оскільки органом обвинувачення не доведено, що в його діяннях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Речовий доказ, а саме: мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 за постановою слідчого, а згідно розписки отриманий у слідчого потерпілим ОСОБА_7 , слід повернути власнику (Т.1 а.с.170,171,173). Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Під час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_4 заявив, що 19.11.2018р. добровільно сплатив потерпілій ОСОБА_6 заявлений в цивільному позові до нього розмір відшкодування, а саме: 16800 грн. та ще зверху 500 доларів США на вимогу ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_6 в той же день здала до канцелярії суду заяву про відмову від обвинувачення та позову у зв`язку з відсутністю претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого. Але 04.12.2018р. відмовилась від своєї заяви та наполягала на ухваленні обвинувального вироку та задоволенні позову у зв`язку з частковим відшкодуванням збитків обвинуваченим на суму 6 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_7 надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд позову у його відсутність.

Але у зв`язку з ухваленням судом виправдувального вироку заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 завданої потерпілим майнової та моральної шкоди на загальну суму 16737 грн. у відповідності до вимог ст.129 КПК України слід залишити без розгляду.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України суд скасовує арешт майна у разі виправдання обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.100, 128, 174, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 289 КК України визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ: мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору повернути власнику (Т.1 а.с.170,171,173).

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 29.06.2017 на мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору (Т.1 а.с.66).

Заявлений потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов - залишити без розгляду.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В порядку ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1