Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/827/19
У Х В А Л А
03 лютого 2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батуми, Республіки Грузія, громадянина Грузії, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, працюючого за контрактом моряком моторістом, маючого на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2019р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_10 ході досудового розслідування встановлено, що в середині жовтня 2018 року, більш точного часу та дати органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_11 , який перебуває в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 в сумі 20 000 грн. під приводом повернення неіснуючого боргу шляхом вимагання.
З цією метою до реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_11 залучив своїх знайомих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та невстановлених осіб, підтримуючи з ними зв`язок та надаючи вказівки щодо витребовування неіснуючого боргу в ОСОБА_12 за допомогою мобільного зв`язку.
Так, 26.11.2018р. приблизно о 10 год. 20 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , діючи відповідно до спільно розробленого з ОСОБА_11 , та невстановленими особами злочинного плану, перебуваючи біля Заводського районного суду м. Миколаєва за адресою: м. Миколаїв, вул. Радісна, 3, обмежили потерпілому ОСОБА_12 право на свободу вільного пересування по м. Миколаєву, а саме проти його волі відвезли його до гаражу № НОМЕР_1 АГК «Турбініст», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Виноградна, 1.

Того ж дня, приблизно об 11 год. 20 хв., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , маючи намір направлений на вимагання грошових коштів в сумі 20 000 грн. у ОСОБА_12 , під приводом повернення неіснуючого боргу перед їх спільним знайомим ОСОБА_11 , діючи відповідно до спільно розробленого з ОСОБА_11 , та невстановленими особами плану, перебуваючи у гаражі № НОМЕР_1 АГК «Турбініст», розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Виноградна, 1, разом з потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, демонструючи потерпілому ОСОБА_12 предмет чорного кольору зовні схожий на пістолет, застосував до потерпілого насильство, яке виразилось у нанесенні ударів кулаками по різним частинам тулуба та по голові. Одночасно з цим, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 висловлювали на адресу ОСОБА_12 вимоги передачі грошових коштів в сумі 20 000 грн. у якості сплати неіснуючого боргу перед ОСОБА_11 .
Далі, ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний намір, умисно, з корисливих мотивів демонструючи ОСОБА_12 ніж та погрожуючи вбивством останнього у майбутньому в разі, якщо той не поверне неіснуючий борг перед ОСОБА_11 , наніс потерпілому декілька ударів кулаками в область обличчя, внаслідок чого потерпілий впав. Після цього, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_11 та передав слухавку потерпілому ОСОБА_12 . Під час розмови потерпілого ОСОБА_12 з ОСОБА_11 , останній пред`явив йому вимогу щодо передачі грошових коштів у сумі 20 000 грн., під приводом повернення йому неіснуючого боргу, погрожуючи негайним заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень та вбивством, у разі невиконання зазначеної вимоги.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 до своєї злочинної діяльності залучили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Так, 31.01.2019р. ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , достовірно знаючи про те, що у потерпілого ОСОБА_12 цього дня має відбутися судове засідання у Заводському суді міста Миколаєва,на автомобілі служби таксі «994» м. Миколаєва прибули до вказаного суду та стали чекати виходу ОСОБА_12 із приміщення суду, перебуваючи в автомобілі таксі. Дочекавшись виходу ОСОБА_12 із приміщення суду, маючи умисел на його незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів, маючи на меті залякування потерпілого та спонукання останнього до сплати неіснуючого боргу, наказали водію таксі розпочати рух автомобіля, фактично вказавши таксисту слідувати маршрутом слідування ОСОБА_12 . У момент перебування ОСОБА_12 неподалік РАЦСу Заводського району м. Миколаєва, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 підійшли до нього. При цьому ОСОБА_7 став спереду ОСОБА_12 , а ОСОБА_13 позаду нього, фактично обмеживши можливість пересування останнього. Знаходячись позаду потерпілого, ОСОБА_13 наніс один удар кулаком руки в область попереку ОСОБА_12 та із погрозою застосування фізичного насильства, наказав ОСОБА_12 пройти та сісти до очікуючого на них автомобілю таксі. Достовірно знаючи про те, що в автомобілі таксі не відчиняються задні ліві дверцята, ОСОБА_13 наказав ОСОБА_12 сісти до автомобілю першим біля вказаних дверей, а сам сів поряд , тим самим обмеживши можливість ОСОБА_12 самостійно вийти з автомобіля.
Після цього, ОСОБА_7 наказав таксисту їхати за адресою, з якої раніше він їх забрав по вул. Севастопольській, 9. За ходом руху ОСОБА_7 попросив таксиста зупинити автомобіль приблизно за 20 метрів до зазначеної адреси, після чого розрахувався з водієм та разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 покинув автомобіль таксі. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 наказали ОСОБА_12 під погрозою вбивства та застосування насильства рухатись до визначеної адреси по вул. Севастопольській, 9. Зайшовши до будинку, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 наказали ОСОБА_12 піднятися в кімнату на другому поверсі будинку, де вже знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Знаходячись в кімнаті, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_12 сісти на диван. Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 стали по черзі наносити удари руками та ногами по тулубу та голові ОСОБА_12 , завдаючи останньому фізичних страждань. Одночасно з побиттям, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 висловлювали на адресу потерпілоговимоги передачі грошових коштів у сумі 20 000 грн. в якості повернення неіснуючого боргу перед ОСОБА_11 та погрози вбивством у разі невиконання вимог.

Після цього ОСОБА_7 за допомогою мобільного телефону здійснив відео дзвінок на мобільний телефон ОСОБА_11 та повідомив останньому, що згідно раніше розробленого плану, він спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 силою утримують ОСОБА_12 та нанесли йому тілесні ушкодження, змушуючи повернути неіснуючий борг. В подальшому ОСОБА_7 передав мобільний телефон ОСОБА_12 для спілкування з ОСОБА_11 , під час якого останній висловив на адресу потерпілого погрозу продовження застосування до нього насильства у разі відмови виконати вимоги щодо сплати неіснуючого боргу.
В результаті вказаних злочинних дій потерпілому ОСОБА_12 нанесено тілесні ушкодження у вигляді забій м`яких тканин голови лівої лобно - орбітальної області, гематома лівої верхньої повіки.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, як у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та вбивства потерпілого та у незаконному позбавленні волі потерпілого, вчиненому з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, яке супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник проти клопотання заперечували, вказували на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків зазначених прокурором. Також під час розгляду вказаного клопотання сторона захисту вказала, що під час затримання до ОСОБА_7 було застосовано працівниками спецпідрозділу безпідставно фізичну силу в результаті чого у підозрюваного наявні тілесні ушкодження. Крім цього захисник та підозрюваний ОСОБА_7 зазначали, що затримання підозрюваного відбулось із грубим порушенням вимог ст. 208 КПК України, та просили визнати затримання ОСОБА_7 31.01.2019 року незаконним.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушеннях є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 18.12.2018р.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 18.01.2019р.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 31.01.2019р.; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2019р.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 01.02.2019р.; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 01.02.2019р.; матеріалами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000450 відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення,незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інші кримінальні правопорушення.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років, на території України перебуває з порушенням вимог чинного

законодавства, ухиляється від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування, документально не підтверджено місце проживання на території України, не має міцних соціальних зв`язків в Україні, є громадянином Грузії.
Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення,незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інші кримінальні правопорушення, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою.

Слідчий суддя приходить до висновку, що зазначеним ризикам не можуть запобігти інші більш м`які запобіжні заходи, а саме: - особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання на території України, перебуває в Україні понад термін встановлений законодавством; - особиста порука, оскільки, у слідчого судді відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; - застава, оскільки, під час розгляду клопотання сторонами по справі не вказано даних про можливість внесення застави підозрюваним у розмірах, передбачених ст. 182 КПК України, та не надано доказів про реальну можливість внесення застави; - домашній арешт, оскільки, ОСОБА_7 не має власного житла, а проживає зі слів за адресою: АДРЕСА_2 , однак дане домоволодіння не належить йому або його рідним на праві власності, тож застосувати домашній арешт до ОСОБА_7 не можливо, оскільки власники даного домоволодіння не надали згоду на домашній арешт до ОСОБА_7 за вказаною адресою.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Під час розгляду даного клопотання доводи сторони захисту з приводу незаконного затримання ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими під час судового засідання доказами.

Так, статтею 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до протоколу затримання від 31.01.2019р. ОСОБА_18 було затримано о 11 год. 10 хв. під час вчинення злочину, що відповідно до ст. 208 КПК України, відповідає вимогам КПК України.

За такого, приходжу до висновку, що скарга сторони захисту є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню.

Також, при розгляді клопотання підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що під час його затримання співробітниками спецпідрозділу було застосовано до нього фізичне насилля, яке полягало в нанесенні йому ударів ногами та руками по різним частинам тулуба та голови, що явно не відповідало обставинам затримання.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь - якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово - медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Частиною 7 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Враховуючи об`єктивні дані викладені підозрюваним, які можуть свідчити про порушення вимог законодавства під час затримання та тримання в уповноваженому органі державної влади ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб забезпечити невідкладне проведення судово медичного обстеження ОСОБА_7 та доручити Територіальному Управлінню ДБР у м. Миколаєві дослідження фактів, викладених затриманим ОСОБА_7 , щодо застосування відносно нього фізичного насилля з боку працівників поліції.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати на строк до 01.04.2019р. до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 на незаконне затримання ОСОБА_7 31.01.2019р. відмовити.

Зобов`язати уповноважених осіб забезпечити невідкладне проведення судово медичного обстеження ОСОБА_19 .

Доручити Територіальному Управлінню ДБР у м. Миколаєві провести дослідження фактів щодо спричинення тілесних ушкоджень співробітниками спецпідрозділу під час затримання ОСОБА_7 31.01.2019р.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, яка не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1