Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 757/38559/17-к
провадження № 51-10483ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Встановлені обставини
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення, ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 19 грудня

2018 року у ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 17 лютого 2019 року включно.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року на

підставі ч. 4 ст. 399 КПК обвинуваченому ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на зазначену ухвалу місцевого суду з мотивів того, що відповідно до ч. 2 ст. 392 цього Кодексу її подано на судове рішення, яке окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми Конституції України беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції).
Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК визначено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених

ч. 1 ст. 392 КПК, окремому оскарженню не підлягають.
Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Апеляційний суд у відповідності з вимогами зазначених норм Закону обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого, оскільки її подано на судове рішення, постановлене під час судового провадження, тобто таке, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, а тому Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 .
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвали Харківського апеляційного суду

від 17 січня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3