Провадження № 1-кп/331/88/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002869 від 28.09.2017 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заводівка Горностаївського району Херсонської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2017 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні «Кредит кафе», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, 14-А, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що він не є власником мобільного телефону «Lenovo P70», запевнив співробітника «Кредит кафе» ОСОБА_6 в тому, що на її робочому столі знаходиться його особисте майно. Після чого, будучи введена в оману, ОСОБА_6 , добровільно передала мобільний телефон «Lenovo P70» ОСОБА_4 . В подальшому, останній заволодів майном, яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільним телефоном «Lenovo P70» в корпусі темно-синього кольору, вартістю 2333 гривні 33 копійки; чохлом чорного кольору, вартістю 300 гривень; сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон», вартістю 40 гривень; сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 40 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2713 гривень 33 копійки.

Після чого, ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину з вказаним майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в ході судового розгляду вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнавав частково, підтвердив факт заволодіння чужим майном, проте заперечував, що вказаним майном він заволодів шахрайським шляхом, позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди визнавав частково, а саме, в розмірі 2000 гривень. В судових дебатах зазначив, що його провина стороною обвинувачення безсумнівно не доведена, вважає себе невинуватим у вчиненні вказаного правопорушення, у задоволенні позовних вимог потерпілої просить відмовити в повному обсязі. Разом з тим пояснив суду, що 27.09.2017 року, приблизно по обіді, він зайшов до «Кредит кафе», що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, 14-а, щоб сплатити грошові кошти по кредиту. На робочому столі касира ОСОБА_6 він звернув увагу на мобільний телефон «Леново», який знаходився біля комп`ютера, після чого поцікавився в останньої, чи належить їй вказаний телефон. ОСОБА_6 взяла в руки телефон, роздивилась його та повідомила, що вказаний телефон їй не належить. Після цього він наказав останній віддати йому мобільний телефон, посилаючись на те, що він належить йому. Отримавши від ОСОБА_6 мобільний телефон, він сплатив грошові кошти по кредиту та залишив приміщення «Кредит кафе». Вказаний мобільний телефон він подарував своєму товаришу ОСОБА_8 . Згодом, від працівників поліції йому стало відомо, що мобільний телефон, який він знайшов в «Кредит кафе» належить ОСОБА_7 . Крім того пояснив, що, отримуючи від ОСОБА_6 мобільний телефон, він розумів, що вказаний телефон йому не належить, проте вважає, що свідка ОСОБА_6 він не вводив в оману, а взяв телефон, який знайшов на столі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судові засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд вказаного кримінального провадження без її участі, на задоволенні позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на її користь 5000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченого, наполягає в повному обсязі, покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду (а.п. 64-67, 86).

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність його винуватості та причетності до вчинення вказаного правопорушення, повністю підтверджується наступними доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_4 приходиться йому товаришем. 27.09.2017 року під час зустрічі з ОСОБА_4 , останній подарував йому мобільний телефон «Леново» темного кольору, який, як він зазначив, знайшов. Він взяв цей телефон та передав його своїй дитині, яка протягом трьох днів гралась з вказаним телефоном. Коли його дитина захворіла, він разом із ОСОБА_4 направився до ломбарду «Скарбниця», де заклав вказаний телефон, отримавши за нього грошові кошти в сумі 700 гривень, які витратив на придбання ліків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона працює касиром-операціоністом в «Кредит кафе», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, буд. 14-а. В кінці вересня 2017 року до «Кредит кафе» зайшов обвинувачений ОСОБА_4 , щоб сплатити прострочений борг. В той момент, коли вона роздруковувала довідку про сплату, ОСОБА_4 повідомив їй про те, що на її столі знаходиться мобільний телефон, яким хтось може заволодіти. Він передав їй вказаний телефон, який вона поклала в шухляду столу. Через деякий час, ОСОБА_4 підвівся зі стільця, помацав кармани та повідомив їй, що це його мобільний телефон, який вимагав повернути йому. На її прохання назвати марку та модель телефону, він почав розмовляти з нею в грубій формі та продовжував стверджувати, що це його мобільний телефон. Вона припускала, що, ймовірно, вказаний телефон йому не належить, проте, щоб уникнути конфліктної ситуації, віддала йому вказаний мобільний телефон. ОСОБА_4 взяв мобільний телефон та покинув приміщення «Кредит кафе». Після того, як ОСОБА_4 покинув «Кредит кафе», повернулась клієнтка ОСОБА_7 , яка за 20 хвилин до приходу ОСОБА_4 погашала борг за кредитним договором та повідомила про те, що забула на столі свій мобільний телефон. Вона повідомила ОСОБА_7 про клієнта, який взяв її мобільний телефон, не зазначаючи його анкетні дані та порекомендувала останній звернутися до поліції.

Крім того, провина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.09.2017 року, згідно якого ОСОБА_7 просить органи поліції вжити заходів та притягнути до відповідальності особу, яка 27.09.2017 року, в період часу з 10-00 години до 11-00 години, скориставшись тим, що вона залишила свій мобільний телефон «Леново» на столі «Кредит кафе» по вул. Базарній, 14-а, заволоділа вказаним телефоном (а.п. 103);

- протоколом огляду предмету від 12.12.2017 року, згідно якого слідчий, в присутності двох понятих, провів огляд диску для лазерних систем зчитування, який був наданий 12.12.2017 грудня потерпілою ОСОБА_7 , на якому виявлено 3 відеофайли з камери спостереження, розташованої у приміщенні «Кредит кафе» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Базарна, 14-а. При перегляді вказаних відеофайлів були створені фотовирізки з відеозапису, які розміщені в тексті вказаного протоколу, на яких зафіксовано, що 27.09.2017 року о 10:33:49 годині потерпіла ОСОБА_7 кладе на поверхню стола мобільний телефон в чохлі чорного кольору; 27.09.2017 року об 11:00:56 годині в приміщення «Кредит кафе» зайшов ОСОБА_4 ; 27.09.2017 року об 11:03:15 годині ОСОБА_4 знаходиться біля столу, де знаходиться мобільний телефон, а поряд знаходиться працівницею даного «Кредит кафе» - ОСОБА_6 , помітивши мобільний телефон, він показує їй його; 27.09.2017 року об 11:04:06 годині ОСОБА_4 просить ОСОБА_6 передати йому мобільний телефон, після того, як мобільний телефон був у ОСОБА_4 в правій руці, він кладе його в передню праву кишеню своєї кофти (а.п. 108-111);

- відеозаписом з камери спостереження, встановленої в «Кредит кафе», дослідженим безпосередньо в судовому засіданні, яким встановлено, що 27.09.2017 року о 10:33:49 годині потерпіла ОСОБА_7 кладе на поверхню стола мобільний телефон в чохлі чорного кольору, після чого заповнює документи та передає їх працівнику «Кредит кафе» - ОСОБА_6 , отримує від ОСОБА_6 інші документи і о 10:35:25 покидає приміщення «Кредит кафе», залишаючи на столі свій мобільний телефон; 27.09.2017 року об 11:00:56 ОСОБА_4 заходить до приміщення «Кредит кафе»; в проміжок часу з 11:03:11 до 11:04:11 27.09.2017 року ОСОБА_4 знаходячись на стільці перед столом працівника «Кредит Кафе» ОСОБА_6 , правою рукою бере з поверхні стола мобільний телефон, демонструє його ОСОБА_6 , після чого передає їй вказаний телефон, який вона кладе в стіл. Через деякий час ОСОБА_4 починає поплескувати по своїх кишенях долонями, демонструючи, що щось в них шукає, після цього ОСОБА_9 повертає йому мобільний телефон, який він кладе в праву кишеню кофти (а.п. 112);

- заявою ОСОБА_4 від 13.12.2017 року, в якій він просить слідчого долучити до матеріалів вказаного кримінального провадження чохол до мобільного телефону у вигляді книжечки чорного кольору, дві сім-карти операторів стільникового зв`язку «МТС» та «Київстар», які він взяв зі столу в «Кредит кафе» 27.09.2017 року (а.п. 113);

- протоколом огляду від 13.12.2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого слідчий провів огляд чохла для мобільного телефону чорного кольору зі штучної шкіри у вигляді книжечки на магнітній застібці, сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС», сім-карту оператора мобільного зв`язку «Киівстар», які добровільно видав ОСОБА_4 (а.п. 114-115);

- розпискою потерпілої ОСОБА_7 від 22.12.2017 року про отримання нею від слідчого на відповідальне зберігання чохла для мобільного телефону чорного кольору, сім-карти оператора мобільного зв`язку «МТС», сім-карти оператора мобільного зв`язку «Киівстар» (а.п. 118);

- висновком експерта № 10-1798 від 21.12.2017 року, яким встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo P70», який потерпіла придбала 09.10.2016 року, на момент скоєння злочину, а саме, 27.09.2017 року може складати 2333 гривні 33 копійки (а.п. 120-123);

- відповіддю генерального директора ПТ «Ломбард «Гроші тут» № 3014/12 від 13.12.2017 року на запит слідчого, з якої вбачається, що 28.09.2017 року у відділенні вказаного ломбарду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 26, прим. 2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 закладався мобільний телефон «Lenovo P70А», сума кредиту за який, відповідно до Договору 755-17012543 від 28.09.17 року, складає 750 гривень (а.п. 131-132).

Разом з тим доводи захисника про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.12.2017 року, в якому свідок ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила крадіжку мобільного телефону складений з порушеннями вимог КПК України та має бути визнаний недопустимим доказом є обґрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно до п. 19 ст. 3 КПК України, стороною кримінального провадження - з боку обвинувачення є: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КПК України, оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Із матеріалів справи вбачається, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.12.2017 року, в якому свідок ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила крадіжку мобільного телефону в «Кредит Кафе» складений старшим оперуповноваженим Олександрівського ВП Дніпровського ВП ОСОБА_10 (а.п. 104-106).

Враховуючи вищевказане, а також те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які письмові доручення слідчого оперативному підрозділу Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, суд приходить до висновку, що оперуповноважений Олександрівського ВП Дніпровського ВП ОСОБА_10 за власною ініціативою, без доручення слідчого, всупереч вимогам кримінального процесуального Закону, здійснив збирання доказів шляхом проведення слідчої дії, а саме, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Разом з тим, визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.12.2017 року недопустимим доказом не спростовує того факту, що саме ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном потерпілої в «Кредит кафе», оскільки допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , впевнено вказала на обвинуваченого ОСОБА_4 як на особу, яка ввівши її в оману, заволоділа майном, яке належить ОСОБА_7 , а саме, мобільним телефоном.

Між тим доводи захисника про те, що процесуальний порядок отримання ДВД-диску з відеозаписом з камер спостереження «Кредит кафе» не відповідає встановленим процесуальним вимогам щодо його отримання та не може бути прийнятий судом в якості доказу, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Матеріалами справи встановлено, що 12.12.2017 року слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, майор поліції ОСОБА_11 , керуючись вимогами ст. ст. 104, 105, 106, 107, 223, 237 КПК України, в присутності двох понятих, провела огляд диску для лазерних систем зчитування, який був наданий 12 грудня 2017 року потерпілою ОСОБА_7 , в подальшому вказаний диск постановою цього ж слідчого від 20.12.2017 року визнаний речовим доказом (а.п. 108-111).
Отже, зважаючи на наведене, надання потерпілою ДВД-диску з відеозаписом з камер спостереження, які встановлені в «Кредит кафе» та процесуальне закріплення отриманих фактичних даних, не є тією підставою, щоб визнавати вказаний доказ недопустимим.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що мобільний телефон потерпілої обвинувачений знайшов і з метою його отримання свідка ОСОБА_6 в оману він не вводив, суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача майна чи права на нього.

Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Доказами, дослідженими в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , виявивши на столі «Кредит кафе» мобільний телефон та, поцікавившись у свідка ОСОБА_6 його походженням, відразу визначив, що він не належить останній, після чого, створивши видимість, наче він шукає в карманах свій мобільний телефон, запевнив вказаного свідка в тому, що мобільний телефон належить йому, ввівши в оману свідка ОСОБА_6 та, заволодівши, таким чином, мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_7 , який остання забула на столі в приміщенні «Кредит кафе» і за яким, згодом, повернулась.

Такий висновок суду ґрунтується на аналізі показань, допитаних в ході судового розгляду обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 , дослідженням протоколу огляду предмету від 12.12.2017 року та відеозаписом з камер спостереження, які встановлені в «Кредит кафе», наданим потерпілою.
Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 судимості не має і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив злочин невеликої тяжкості, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» на диспансерному обліку в інших спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, матеріальну шкоду, спричинену потерпілій не відшкодував і ніяких заходів щодо її відшкодування не здійснив, вибачення потерпілій не приніс, у вчиненому не розкаявся (а.п. 124-130).

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому суд не вбачає.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить з наступного.

Санкцією ч. 1 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт або обмеження волі.

Виходячи із системного аналізу положень ст. 53 КК України, штраф становить собою міру покарання, що виражається у стягненні із засудженого в дохід держави певної суми грошей.

Зі змісту статті 57 КК України вбачається, що виправні роботи відбуваються тільки за місцем роботи засудженого, призначаються на певний строк і протягом цього строку із заробітку засудженого здійснюються відрахування в дохід держави.

Громадські роботи, як зазначено в ст. 56 КК України полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, ніякого джерела доходу не має, тому такі покарання майнового характеру, як штраф та виправні роботи, а так само як і покарання у виді обмеження волі, суд не вбачає підстав застосовувати.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, а також той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння завдало матеріальних збитків потерпілій, які не відшкодовані, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді громадських робіт, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання стосовно позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь матеріальних збитків в розмірі 5000 гривень, суд приходить до наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Так, в судовому засіданні встановлено, що незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у заволодінні належного їй на праві власності мобільного телефону «Lenovo P70».

Висновком експерта № 10-1798 від 21.12.2017 року встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo P70», який потерпіла придбала 09.10.2016 року, на момент скоєння злочину, а саме, 27.09.2017 року може складати 2333 гривні 33 копійки. Із розписки від 22.12.2017 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 отримала від слідчого на відповідальне зберігання належне їй майно, а саме: чохол для мобільного телефону чорного кольору, сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС» та сім-карту оператора мобільного зв`язку «Киівстар»

Разом з тим, потерпілою не надано жодних доказів того, що вона придбала вказаний мобільний телефон за 5000 гривень.

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_7 , а саме, стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на її користь матеріальної шкоди в розмірі 2333 гривні 33 копійки.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 2333 (дві тисячі триста тридцять три) гривні 33 копійки.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази:

- ДВД-диск, який містить відеозапис з камер спостереження, встановлених в приміщенні «Кредит кафе» за 27.09.2017 року, який долучений до матеріалів даного кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (а.п. 107,112);

- чохол для мобільного телефону, сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС», сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар», які передані під розписку на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити у потерпілої ОСОБА_7 за належністю (а.п. 116-118).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1