Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 1-кс/711/4084/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , про накладення арешту, внесеного в межах кримінального провадження №0000271 від 13.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 про арешт майна, внесеним у кримінальному провадженні №0000271 від 13.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, мотивуючи його тим, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000271від 13січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.01.2018 до Чергової частини Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт ОСОБА_6 , щодо шахрайських дій відносно гр. ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 успадковує частку спадкового майна, а саме будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також у вказаному свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на частку вищевказаної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд видано гр. ОСОБА_8 .

В ході допиту потерпілої ОСОБА_7 з`ясовано, що ОСОБА_8 не проживає у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку проживають донька потерпілої ОСОБА_9 , її неповнолітній син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син потерпілої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були зареєстровані у будинку.

В кінці листопада до потерпілої звернувся племінник ОСОБА_12 , з проханням надати йому будинкову книгу з метою виписатися із вказаного будинку, яку він по даний час не повернув, та на телефонні дзвінки не відповідає. Внаслідок заволодіння ОСОБА_8 будинковою книгою відбулося відчуження його частки майна, а саме частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на даний час, на підставі договору дарування від 02.12.2017, посвідченого нотаріусом ОСОБА_13 , власником частини вказаного будинку є ОСОБА_14 . В результаті здійснення вказаних дій, в кінці листопада 2017 року до потерпілої прийшов ОСОБА_15 , який погрожував висилити останню з родиною із будинку та проти її волі підселити до будинку невідомих осіб, які будуть робити спільне проживання неможливим.

Також ОСОБА_15 висловив вимогу передати частину будинку, що належить потерпілій йому шляхом укладення договору дарування. Також, як стало відомо потерпілій, її донька та малолітній онук були зняті з реєстраційного обліку без їх відома 05.09.2015, хоча згідно з довідкою, які подавала остання для отримання субсидії до органів соціального захисту населення від 30.03.2016 та 28.12.2016 встановлюється факт прописки у житловому будинку вказаних осіб.

Будучи допитаною в якості свідка - ОСОБА_9 , яка являється донькою потерпілої, підтвердила показання потерпілої та додала, що в кінці 2017 року вона зверталася до відділу реєстрації населення (ЦНАП) щодо визнання втраченої домової книги не дійсною та заявою не проводити жодні реєстраційні дії без особистої згоди матері, також остання особисто зверталася до керівника - ОСОБА_16 , однак остання письмову заяву приймати відмовилася та повідомила, що якщо домова книга у неї на руках з`явиться, то її буде передано до архіву і доступу до неї ніхто не матиме.

На початку лютого 2018 року ОСОБА_9 повторно звернулася до ОСОБА_16 , щодо визнання домової книги недійсною, та дізналася, що вона та її малолітній син без її згоди, та без повідомлення матері були зняті з реєстрації 16.09.2015.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_14 перебуває частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на підставі договору дарування №12011 від 02.12.2017 .

22.11.2018 року винесено постанову про визнання житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.170 КПК України: «арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Встановлено, що саме частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , котра на даний час перебуває у власності ОСОБА_14 на підставі договору дарування №12011 від 02.12.2017 являється об`єктом кримінальних протиправних дій, а тому відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий просить накласти арешт на нерухоме, а саме: саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою унеможливлення в подальшому її перереєстрації та відчуження.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , просила задовольнити клопотання слідчого, накласти арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , частина якого належить їй на праві власності.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У обґрунтуванні клопотання про арешт майна слідчий та прокурор вказують на те, що без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо досягти дієвості цього кримінального провадження.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя також враховує і загальні положення ч.3 ст.132 КПК України про те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч.3 ст.132 КПК України). Також, згідно ч. 5 цієї статті, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. При цьому, обов`язок доказування обставин, які визначені в ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора (ч.1 ст. 92 КПК України). Згідно з положеннями Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст. 7 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що у кримінальному провадженні №0000271 внесеного до ЄРДР 13.01.2018 відсутні підозрювані у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Окрім того, слідчий повідомив, що 29.11.2018 вказаний злочин перекваліфіковано за ч. 2 ст.189 КК України.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_14 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер: 12011, виданого 02.12.2017 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , належить житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 14 вересня 2018 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Черкаській області та слідчим з групи слідчих в кримінальному провадженні № 0000271 від 13січня 2018року чи за їх дорученням іншим працівникам Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надано дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналу договору дарування частини житлового будинку серія та номер 12011, виданого 02.12.2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та оригіналів інших документів, які були надані при оформленні договору та на підставі яких вказаних договір був посвідчений з можливістю вилучення копій документів без вилучення їх оригіналів. Дана ухвала не виконана. Довідки на підставі якої вчинені нотаріальні дії також немає.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи, що слідчий не надав доказів, які підтверджують незаконні дії осіб, причетних до вчинення даного кримінального правопорушення, при набутті права власності на частину будинку ОСОБА_14 , слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 170 172, ст. 236 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У клопотанні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , про накладення арешту, внесеного в межах кримінального провадження №0000271 від 13.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1