Ухвала

Іменем України
11 травня 2019 року

м. Київ
Справа № 183/907/17
Номер провадження в апеляційному суді 11-cc/803/536/19
Провадження № 51 - 2263 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року визнано бездіяльність прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002821 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Цією ухвалою зобов`язано прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області процесуального керівника у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002821 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, розглянути клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 від 18 січня 2019 року по суті у строк, встановлений статтею 220 КПК України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційними скаргами прокурорів Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вказаної ухвали апеляційного суду в касаційному порядку. Прокурор вважає, що постановлена ухвала слідчого судді від 29 березня 2019 року не передбачена кримінальними процесуальними нормами, у зв`язку із чим мала бути переглянута в апеляційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Стаття 309 КПК України визначає перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, і не передбачає можливості окремого оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, якою визнано бездіяльність прокурора та зобов`язано його вчинити дії, постановленої в порядку ст. 307 КПК України.
Не передбачена така можливість і частиною третьою статті 307 КПК України, відповідно до якої ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
За змістом частини третьої статті 309 КПК України інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже законодавець визначив саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді, іншого ніж ті, що включені до статті 309 КПК України.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, винесена в порядку ст. 307 КПК України, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку та відповідно до вимог ст. 399 ч. 4 КПК України виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на зазначену ухвалу слідчого судді.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Таким чином, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України, положень Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними.
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що постановлена ухвала слідчого судді не передбачена чинним КПК України, а тому підлягає перегляду в апеляційному порядку на загальних підставах, оскільки пунктом 3 частини 2 статті 307 КПК України передбачено постановлення такої ухвали.

У зв`язку із вказаним, посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (№ 5-142кс(15)17) та необхідність застосування правового висновку, сформульованому в цій постанові, є безпідставними, оскільки в ній сформульовано висновок щодо ухвал слідчих суддів, що не передбачені кримінальними процесуальними нормами.
Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити прокурору Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3