Дата документу 21.01.2019 Справа № 320/5889/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/147/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/5889/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0003596, № 0003795, які об`єднані судом в одне провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, що мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 31.03.2015 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України за угодою про визнання винуватості призначено покарання у вигляді штрафу;

2) 20.04.2017 року Рівенським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України за угодою про визнання винуватості призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 21 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 3 258 грн. 14 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити тримання його під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 08 серпня 2017 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Мелітопольського відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Експрес Банку», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, буд. 73, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав системний блок ПК, чорного кольору, інвентарний номер 223065, вартістю 2381 гривень 64 копійки, чим заподіяв Мелітопольському відділенню Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експерс Банк» майнову шкоду на вищезазначену суму.

19 серпня 2017 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10 , розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гетьманська, буд. 91, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з жіночої сумки бежевого кольору, яка знаходилась на тумбі біля робочого місця ОСОБА_11 , шкіряний гаманець чорного кольору з лаковим покриттям, вартістю 700 грн., в якому знаходились: грошові кошти у розмірі 1700 грн.; технічний паспорт на автомобіль марки ВАЗ, моделі «Каліна», зеленого кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не має; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_11 , яке для потерпілої матеріальної цінності не має; дві банківські карти «Приватбанку», які для потерпілої матеріальної цінності не мають, чим заподіяв ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2400 грн.

31 серпня 2017 року о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Економ плюс», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50 років Перемоги, буд. 26/1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до службового кабінету, звідки таємно викрав з жіночої сумки чорного кольору, яка знаходилась на полиці шафи, біля робочого місця ОСОБА_9 шкіряний гаманець червоного кольору з перламутровим відтінком з лаковим покриттям, вартістю 700 грн., в якому знаходились: грошові кошти у розмірі 2500 грн.; дві банківські карти «Приватбанку», які для потерпілої матеріальної цінності не мають; одна купюра номіналом 2 долари США, яка при перерахунку на гривневий еквівалент по курсу НБУ, станом на 31.08.2017 року складає 25 грн. 57 коп. за один долар, загальною сумою 51 грн. 14 коп.; п`ять ювілейних монет номіналом 1 гривня та одна ювілейна монета номіналом 2 грн., чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 3258 грн. 14 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду він повністю визнав свою вину, всіляко сприяв швидкому розгляду кримінального провадження, щиросердно розкаявся та став на шлях виправлення. Під час судового розгляду він неодноразово заявляв про те, що бажає відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 3258 грн. 14 коп., яка була заявлена потерпілою ОСОБА_9 , та може сплатити цю шкоду за першою вимогою. Однак, перебуваючи у слідчому ізоляторі, через відсутність зв`язку з адвокатом та не знаючи як правильно та законно відшкодувати шкоду, він був позбавлений це зробити. Його заяви про відшкодування шкоди були проігноровані судом та прокурором, оскільки дана обставина давала можливість для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення його покарання. Крім того, суд не взяв до уваги його фізичний стан та наявність хронічних захворювань, що підтверджується медичною довідкою, наданою начальником медичного відділення Запорізького слідчого ізолятора. Зазначає, що на даний час він перебуває на медичному обліку та його стан здоров`я потребує інтенсивнішого лікування, яке йому не забезпечать в умовах позбавлення волі. Вказує, що лікування та догляд за ним буде забезпечувати його тітка, яка мешкає в м. Києві.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, застосувати до нього ст. 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. При винесенні вироку суд першої інстанції недостатньо врахував обставини, які пом`якшують покарання та характеризують особу обвинуваченого. Вважає, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що обвинувачений свою вину у вчинених ним кримінальних правопорушеннях визнав повністю, всіляко сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, його відношення до вчиненого (неодноразово щиросердно просив вибачення у потерпілих та розкаювався у вчиненому), наявність обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, обвинувачений повністю визнав цивільний позов потерпілої, однак виплатити шкоду не має можливості, перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, що також свідчить про те, що на теперішній час ОСОБА_7 став на шлях виправлення та готовий повністю відшкодувати потерпілій завдані збитки.

На підставі викладеного, просить змінити вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання, встановивши іспитовий термін 1 рік.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями обвинуваченого, наданими в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі, і обвинуваченим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, і за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості і тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки, а також сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений вину у скоєнні злочинів визнав повністю, має задовільну характеристику.

Також при призначенні покарання суд врахував повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 цивільного позову.

Між тим, два останні епізоди крадіжки обвинуваченим ОСОБА_7 були вчинені під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість та його небезпечність для суспільства, а також про те, що вказана особа не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує злочинну діяльність.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, у своїй сукупності, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого та його захисника, наведених в апеляційних скаргах, не знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів. Таким чином, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає.

Обставини, на які послались обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для зменшення призначеного покарання і застосування положень ст. ст. 69 і 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що суд не взяв до уваги його стан здоров`я та наявність хронічних захворювань, є необґрунтованими, оскільки згідно медичної довідки ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 є задовільним (т.2, а.п.105). Інших доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі, стороною захисту апеляційному суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України. Підстав вважати надто суворим, призначене обвинуваченому покарання, колегія суддів не знаходить. За більш тяжке кримінальне правопорушення покарання судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з яким згодна колегія суддів, призначено із дотримання вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4