КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000569 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янськ Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1020/2018 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Також цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 26 351 грн. 08 коп. та на відшкодування моральної шкоди 280 000 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 , 18 квітня 2016 року приблизно о 22 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo-Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вулиці Маршала Гречка з боку проспекту Правди в напрямку вулиці Північно-Сирецької в місті Києві, в другій смузі, при наявності трьох смуг попутного та трьох смуг зустрічного напрямків руху.
В цей час попереду, навпроти будинку 22 по вулиці Маршала Гречка в місті Києві, перебувала пішохід ОСОБА_6 , яка рухалась через проїжджу частину вулиці Маршала Гречка, зліва-направо відносно руху автомобіля «Daewoo-Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 12.3 Правил дорожнього руху, а саме:
- згідно вимог підпункту «б» пункту 2.3, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;

- згідно вимог пункту 12.3, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_8 виразились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo-Sens», державний НОМЕР_2 , під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін. При виникненні небезпеки для руху, чим для нього була пішохід ОСОБА_6 , яку він об`єктивно спроможний був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого, напроти будинку 22 по вулиці Маршала Гречка в місті Києві здійснив на неї наїзд.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_6 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку з формуванням епідуральної гематоми в правій скроневій долі, гематома м`яких тканин тім`яно-скроневої ділянки справа та лобної ділянки зліва, забійні рани скроневої ділянки справа, верхньої повіки правого ока (чотири), субкон`юктивальні крововиливи обох очей; закрита травма правого плеча у виді уламкового перелому плечової кістки на межі середньої та дистальної третини зі зміщенням уламків; закрита травма живота у виді розривів правої долі печінки, розривів брижейки тонкої кишки, внутрішньочеревного розриву сечового міхура, гематоми малого газу з явищами внутрішньочеревної кровотечі (наявність в черевній порожнині до 400 мл крові); закрита травма кісток тазу у виді перелому лонної кістки справа зі зміщенням уламків; відкрита травма правої гомілки у виді уламкового перелому великогомілкової кістки в проксимальній третині та медіальної лодижки, уламкового перелому малогомілкової кістки в проксимальній третині та дистального кінця діафізу, забійної рани в ділянці середньої третини гомілки; закрита травма лівої гомілки у виді уламкового перелому великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третини зі зміщенням уламків, уламкового перелому малогомілкової в дистальній третині зі зміщенням уламків; забійна рана правого передпліччя у верхній третині по зовнішній третині; множинні синці, садна голови, тулуба, кінцівок. Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам пунктів 2.3 підпункт «б» та 12.3 Правил дорожнього руху.
Порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком суду в частині призначення додаткового покарання та присудженої до виплати потерпілій моральної шкоди у сумі 280 000 гривень, просить змінити вирок суду в цій частині, а саме: виключити застосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами та зменшити розмір присудженої моральної шкоди на користь потерпілої до 20 000 грн., розстрочивши сплату ним на користь потерпілої моральної шкоди у сумі 20 000 грн. протягом календарного року, оскільки він офіційно не працює, а тому сплатити усю суму одразу не має можливості.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду в оскаржуваних ним частинами є по відношенню до нього несправедливим.
Так, питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення. Між тим, з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції мотивовано не було призначено додаткове покарання, оскільки не було взято до уваги, такі обставини, як: визнання ним обставин вчинення кримінального правопорушення та вини, сприяння слідству та суду у встановленні об`єктивної істини у справі, добровільне надання допомоги потерпілій відразу після ДТП, та відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, а також те, що він офіційно не працює, а бере в оренду автомобіль, на якому таксує, і позбавлення його права керування транспортними засобами у подальшому фактично відбирає у нього джерело існування та надання подальшої матеріальної (грошової) допомоги потерпілій. Також судом першої інстанції не була врахована безпосередньо і позиція представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 , яка підтримала його прохання щодо незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки фактично це є єдиним джерелом для його існування та можливості виплати потерпілій грошових коштів.
До того ж, суд першої інстанції правову мотивацію необхідності та можливості застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у вироку не зазначив та не указав, чому застосування такого покарання у його випадку є доцільним та необхідним.
Крім того, суд першої інстанції, при призначенні йому додаткового покарання та стягнення з нього на користь потерпілої 280 000 грн. відшкодування моральної шкоди, не врахував та не надав оцінку діям потерпілої, яка сама фактично допустила порушення Правил дорожнього руху, а саме: перетинала проїжджу частину у забороненому місці - поза пішохідним переходом та перетнула подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє смуги руху у протилежних напрямках, що категорично заборонено. Також у вироку не зазначено і те, що потерпіла безпосередньо перед ДТП вживала спиртні напої.
Також суд першої інстанції при призначенні розміру присудженої моральної шкоди на користь потерпілої не врахував всі чинники (юридичні обставини), які потрібно врахувати (оцінити) при визначенні суми, а саме - не врахував відсутність в його діях умислу, порушення потерпілою вимог ПДР та вживання перед ДТП спиртних напоїв, надання ним потерпілій допомоги відразу після ДТП, матеріальну підтримку ним потерпілої та сприяння слідству і суду у встановлення об`єктивної істини у справі.

Окрім цього, звертає увагу на те, що за весь час водіння ним автомобіля, він жодного разу не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що свідчить про те, що він є акуратним та законослухняним водієм, а також, що він повністю сплатив на користь потерпілої присуджену згідно вироку суму матеріального відшкодування за заподіяну майнову шкоду.
Таким чином, на думку апелянта, призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права на керування, постановлене необґрунтовано та без наявності потреб для цього, а також є необґрунтованим та явно завищеним і розмір присудженої моральної шкоди на користь потерпілої, який необхідно зменшити до 20 000 грн. та які він готовий сплатити відразу після набрання судовим рішенням апеляційної інстанції законної сили.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів його апеляційної скарги, думку потерпілої, яка фактично частково підтримала апеляційну скаргу, вказуючи на необов`язковість призначення ОСОБА_11 додаткового покарання, а також заперечення прокурора та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіло потерпілій ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження та відповідає юридичній кваліфікації ч. 2 ст. 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, з огляду на апеляційні доводи обвинуваченого, в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі статей 66-67 КК України, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту з необережною формою вини, а також його наслідки; характеристику особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше та позитивно характеризується, його майновий стан, часткове добровільне відшкодування ним заподіяних збитків потерпілій; відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання, а саме щире каяття; позицію представника потерпілої, який просив не позбавляти обвинуваченого волі реально, оскільки він працюючи буде відшкодувати заподіяні збитки.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне неврахування судом таких пом`якшуючих його покарання обставин, як визнання ним обставин вчинення кримінального правопорушення та вини, сприяння слідству та суду у встановленні об`єктивної істини у справі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з урахуванням непослідовної позиції ОСОБА_8 в суді першої інстанції щодо його відношення до інкримінованого злочину та обставин його вчинення, суд першої інстанції обгрунтовано не визнав позицію ОСОБА_8 щирою та не знайшов підстав для визнання наявності такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з того, що така позиція обвинуваченого не свідчить про критичну оцінку ним своєї поведінки, визнання своєї провини і готовність нести покарання.
Отже, врахувавши тяжкість злочину, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, всі відомості, що в сукупності характеризують особу ОСОБА_8 , суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімального розміру цього виду покарання, передбаченого в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, не пов`язане з реальним його відбуванням, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, а також, з огляду на характер вчиненого правопорушення, конкретні обставини, за яких ОСОБА_8 були грубо порушені правила дорожнього руху, наслідком чого стало завдання потерпілій комплексу тяжких тілесних ушкоджень, призначив і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Це рішення є обґрунтованим. Всупереч твердженням апеляційної скарги, судом наведені достатні мотиви такого рішення.
Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно призначив йому додаткове покарання, оскільки не врахував, що він раніше не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті, є законослухняним водієм, добровільне надання ним допомоги потерпілій відразу після ДТП, а робота водієм є єдиним джерелом існування та надання подальшої матеріальної (грошової) допомоги потерпілій, є непереконливими, оскільки в матеріалах провадження відсутні та стороною захисту в суді апеляційної інстанції також не надані докази того, що позбавлення права керування транспортними засобами значно погіршить, ускладнить життя обвинуваченого та позбавить джерела доходу його сім`ї, водночас з матеріалів провадження слідує, що обвинувачений отримав вищу освіту, здобувши ступінь магістра за спеціальністю "режисер масових видовищ та шоу-програм", та має можливість працювати за цією спеціальністю, натомість на даний час офіційно не працює, і також з матеріалів провадження видно, що фактично лише за півроку до події злочину ОСОБА_8 отримав посвідчення водія і протягом такого нетривалого часу користування автомобілем вчинив тяжкий злочин, пов`язаний з незабезпеченням безпеки руху, внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху, в той же час надання ним допомоги потерпілій відразу після ДТПє не лише його громадянським обов`язком, як водія, внаслідок дій якого потерпіла опинилася у небезпеці, але й в силу проявів людських якостей - людяності та співчуття.
Водночас позиція представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 також була врахована судом при призначені ОСОБА_8 покарання, але поряд з цим слід вказати, що вона не є визначальною при вирішенні цього питання, адже покарання призначається з урахуванням сукупності обставин, що впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, а зазначені вимоги закону суд першої інстанції дотримав.

При цьому було враховано судом особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його позитивну характеристику, відношення до скоєного, його щирі переживання у судовому засіданні, часткове добровільне відшкодування завданих збитків та позицію представника потерпілого, що в сукупності характеризує особу ОСОБА_8 в загально-соціальному плані та свідчить про обґрунтованість висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання призначеного судом у виді позбавлення волі. Між тим, фактичні обставини провадження, а також характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України і наслідки діяння, у своїй сукупності переконливо доводять про те, що в даному випадку мета покарання може бути досягнута в умовах застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На дані висновки не можуть вплинути і твердження обвинуваченого щодо неправомірності дій потерпілої, яка фактично допустила порушення Правил дорожнього руху, а саме: перетинала проїжджу частину у забороненому місці - поза пішохідним переходом та перетнула подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє смуги руху у протилежних напрямках, що категорично заборонено, і безпосередньо перед ДТП потерпіла вживала спиртні напої, адже жодним чином це не зменшує ступінь вини ОСОБА_8 , який, за цих умов, проявив неуважність та грубе порушення вимог Правил дорожнього руху.
Таким чином, виходячи з положень ст. 50 КК України та враховуючи принципи індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання із застосуванням його додаткового виду, а саме - позбавлення права керування транспортними засобами на строк указаний у вироку та із застосуванням вимог ст. 75 КК України до основного покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.

Також, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову потерпілої в частині відшкодування їй моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 23 ЦК України, врахував, що в результаті вчинення відносно потерпілої злочину, вона зазнала значного фізичного болю і страждань від ушкодження здоров`я, отримала тяжкі тілесні ушкодження, втратила здатність для самостійного пересування, прикута до ліжка, не може розмовляти та обслуговувати себе, переживає про відновлення свого здоров`я у майбутньому, страждає від переживань за неї її родичів, вимушена була змінити свої життєві плани, установлений уклад свого життя, та постійно перебуває у стані тривоги за своє здоров`я, не впевнена у можливості оплатити затрати на майбутнє лікування, оскільки із близьких родичів у неї є тільки дідусь і бабуся-пенсіонери літнього віку, які самі вже потребують підтримки, на тривалий час втратила нормальні життєві зв`язки, продовжує відчувати фізичну біль, переживає про можливі затрати на лікування, а також те, що потерпілій ОСОБА_6 встановлено першу групу інвалідності як такій, яка потребує сторонньої допомоги, враховано можливості обвинуваченого відшкодувати збитки та його майновий стан, і виходячи із принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди на суму 280 000 грн., з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Що стосується посилань обвинуваченого щодо неврахування при визначенні розміру моральної шкоди неправомірності дій потерпілої, яка фактично допустила порушення Правил дорожнього руху, та перебувала в стані алкогольного сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не є вирішальними при визначенні розміру моральної шкоди, який визначається, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, виходячи з вимог розумності і справедливості.

А, на переконання колегії суддів, саме таким критеріям (розумності і справедливості) і відповідає визначений судом розмір моральної шкоди в 280000 гривень, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3