ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/199/19

20 лютого 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження №0000022 від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, головного сержанта - командира танку танкового взводу танкової роти танкового батальйону управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час перейменована у військову частину НОМЕР_2 ), сержанта, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», проходячи військову службу за контрактом на посаді головного сержанта - командира танку танкового взводу танкової роти танкового батальйону управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час перейменована у військову частину НОМЕР_2 ), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, із метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 26 червня 2017 року близько 08 години 00 хвилин самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час перейменована у військову частину НОМЕР_2 ), яка тимчасово дислокувалася на території ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_2 , відправився за місцем свого проживання у місто Чернівці, де проводить час на власний розсуд, та обов`язки військової служби не виконує, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно, в зв`язку з сімейними обставинами, самовільно залишив військову частину та повернувся до місця постійного свого проживання, оскільки його двоє неповнолітніх дітей залишилися без догляду. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки обвинувачений, будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно до ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Враховуюче викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України ближче до нижньої межі - 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349,373-375 КПК України, ст.50, 65, 66-67, 75, 76, ч.3 ст.408 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік і 6 (шість) місяців.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_3 на орган пробації за місцем його проживання згідно ч.3 ст.76 КК України.

Застосований захід забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді домашнього арешту до набрання вироку законної сили - залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1