Справа № 351/2042/18
Провадження № 1-кп/351/148/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої особи

голови Задубрівської с/ради - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині матеріали кримінального провадження, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, за таких обставин.

Так, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , 01.05.2018р. приблизно о 23.00 год. спільно з односельчанином ОСОБА_8 , відносно якого матеріали виділені в окреме провадження № 0000097, знаходячись в с. Задубрівці Снятинського району, повертаючись додому, проходили повз погруддя ОСОБА_9 , що знаходиться на постаменті по вул. Грушевського в с. Задубрівці Снятинського району. Усвідомлюючи історичну та культурну цінність погруддя Т.Шевченка для суспільства та жителів с. Задубрівці Снятинського району, громадян України та визнання світом, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм та правил поведінки в суспільстві, демонструючи зневагу до норм моралі, розуміючи, що він грубо порушує громадський порядок групою осіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті зняття погруддя ОСОБА_9 з постаменту та перенести його на проїздну частину дороги, спільно з ОСОБА_8 підійшли до погруддя Т.Шевченка та спробували підняти його, однак через значну вагу не втримали та впустили на бетонні сходи, внаслідок чого погруддя Т.Шевченка розбилося. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні вину визнав. Пояснив, що 01.05.2018р. ішов з односельчанином ОСОБА_8 по вул. Грушевського в с. Задубрівці Снятинського району та з хуліганських спонукань вирішили перенести на дорогу погруддя Т.Шевченка, однак при спробі підняти погруддя із постаменту, не втримали його та впустили на бетонні сходи, внаслідок чого погруддя Т.Шевченка розбилося.

Щиро кається, просив звільнити його від покарання та передати під нагляд батьків. Зазначив, що завдані збитки відшкодував, більше такого не повториться, усвідомив неправомірність свого вчинку.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 вказав, що обвинувачений являється його сином та зазначив, що весною 2018 року йому стало відомо, що син ОСОБА_10 разом із ОСОБА_8 з хуліганських спонукань пошкодили пам ОСОБА_11 . Шевченку, який знаходиться в с. Задубрівці Снятинського району. Просив звільнити ОСОБА_4 від покарання та передати останнього під його нагляд.

Представник потерпілої Задубрівської сільської ради Снятинського району ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що на початку травня 2018 року йому стало відомо про те, що розбито пам`ятник ОСОБА_12 . Шевченку, а пізніше працівники поліції повідомили, що пам`ятник пошкодили жителі с. Задубрівці - неповнолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . На даний час збитки відшкодовано, претензій до ОСОБА_5 не має. Зазначив, що неповнолітній обвинувачений характеризується в селі позитивно та бере активну участь у громадському житті села, просив його суворо не карати.

Представник служби у справах дітей Снятинської РДА вказала, що при обстеженні матеріально-побутових умов сім"ї, в якій проживає неповнолітній обвинувачений, встановлено, що соціально-побутові умови даної сімї задовільні, дана сімя не потребує послуги соціального супроводу.

Представник ювенальної провенції Снятинського ВП ГУНП зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 раніше до кримінальної та адміністративниої відповідальності не притягувався, публічний порядок не порушував, скарг зі сторони сусідів та односельчан не поступало, на даний час ніде не навчається та не працює.

Вина неповнолітнього обвинуваченого також підтверджується, наступними дослідженими у судовому засіданні доказами:
-протоколом огляду місця події від 02.05.2018 р. та фото таблицями до даного протоколу, де зображено місце вчинення злочину ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2018р. та додатками до нього;

-постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 14.06.2018р;
-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого слідує, що 01.05.2018р. близько 23:00 год. неповнолітній ОСОБА_4 спільно з односельчанином ОСОБА_8 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм та правил поведінки в суспільстві, нахабно поводячись, розуміючи, що грубо порушують громадський порядок групою осіб, діючи умисно, маючи на меті зняти погруддя ОСОБА_9 з постаменту та перенести його на проїзну частину дороги, підійшовши до погруддя спробували його підняти, однак через значну вагу не втримали та впустили на бетонні сходи, внаслідок чого погруддя Т. Шевченка розбилось.
Оцінюючи зібрані, по справі докази, суд приходить до висновку, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому повністю доведена, а йогодіяння слід кваліфікувати за ч.2 ст. 296 КК України, оскільки він, своїми діями, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, групою осіб.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення в порядку ст. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, у виді передачі його під нагляд батькові ОСОБА_5 до виповнення обвинуваченим повноліття.
Прокурор не заперечив щодо звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання в порядку ст. 105 КК України.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до роз"яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №5 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" - при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ст. 296 ч.2 КК України, яке вчинив неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.103 КК України суд враховує умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.103 КК України, встановлено, що він є особою неповнолітнього віку, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, виховувався належним чином у повній сім`ї у нормальних соціально-побутових умовах, інвалідності немає, вад психічного розвиту та фізичного здоров`я судом не встановлено, по місцю проживання характеризується позитивно, по місцю навчанню посередньо.
В досудовій доповіді орган пробації зазначив, що вивченням особи неповнолітнього обвинуваченого встановлено низький ризик повторного кримінального правопорушення та беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, орган пробації вважає можливе перевиховання підлітка без ізоляції від суспільства (без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк).

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його ставлення до вчиненного, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, допомога у відновленні памятника, дають підстави призначити обвинуваченому покарання, відповідно до ст.103 КК України у межах санкції ст.296ч.2 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ч.3 ст.497 КПК України якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у частині другій цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру . П.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 п.2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Суд, вважає, що неповнолітній ОСОБА_4 може бути звільнений від призначеного у межах санкції ч.2 ст. 296 КК України покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, оскільки внаслідок щирого розкаяння та подальної бездоганної поведінки неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
При застосуванні неповнолітньому ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд враховує дані про обвинуваченого, що він досяг шістнадцятирічного віку , проживає разом з батьками, які позитивно характеризуються і здатні забезпечити позитивний вплив на сина та постійний контроль за його поведінкою.
За таких обставин, на підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України до неповнолітнього ОСОБА_4 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі його на строк один рік під нагляд батькові ОСОБА_5 , який надав згоду.
Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 484, 485, 487, 488, 497 КПК України, ст. 105 КК України,-
УХВАЛИВ:

Неповнолітнього ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, у виді передачі його під нагляд батька ОСОБА_5 , 1978 року народження, жителя с. Задубрівці Снятинського району Івано-Франківської області на термін 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду ОСОБА_1