Дата документу 11.03.2019 Справа № 323/834/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/644/19
Єдиний унікальний № 323/834/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000893 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2007 р.н., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його вини та призначене покарання, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 . Вважає, що розмір задоволених позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, а також стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, визначений судом, є необґрунтовано великим. Судом першої інстанції визнано, що у потерпілої відбулися вимушені зміни в житті, що полягають в істотному порушенні її звичайного порядку життя, оскільки вона вимушена витрачати час та кошти на відновлення свого здоров`я. При цьому витрата будь яких коштів на відновлення здоров`я потерпілою доведена не була.

Стягнення 20000 грн. моральної шкоди судом, підтверджено лише поясненнями потерпілої, наданими суду. Посилання потерпілої на знівечення її обличчя та не виправність ушкоджень без подальшого хірургічного втручання - не обґрунтовані, не мають жодного підтвердження та повністю спростовуються висновками, викладеними за результатами комісійної експертизи №63/к від 15.03.2018 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 слідом загоєння ран, були виявлені рожеві, рухомі, м`які на дотик, без гіпертрофічних змін, рубці в лівій половині обличчя, а саме: в лівій скроневій області, в лівій виличній області, в області лівої щоки, на верхньому повіці лівого ока, які не впливати на міміку та архітектоніку обличчя. Таким чином, навіть без спеціальних втручань внаслідок природних процесів загоєння, дані рубці згодом стануть ще більш м`якими, збліднуть та будуть ще менш помітними, отже вони не можуть вважатися невиправними. Отримання ж потерпілою емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, появи страху за своє життя та здоров`я, виникнення безсоння та частих головних болів внаслідок його поведінки при заподіянні тілесних ушкоджень, та проходження в зв`язку з цим амбулаторного лікування в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, вважає необґрунтованим, адже воно не підтверджене та недоведене, крім того повністю спростовується висновком експерта №63/к від 15.03.18 року, відповідно до якого дані щодо психічних розладів, отриманих внаслідок кримінального правопорушення відносно неї не мають документального підтвердження та не встановлено їх зв`язок з перенесеною 15.10.17 року травмою. Крім того, як було встановлено під час судового розгляду кримінальної справи та підтверджено самою потерпілою - діяльність останньої пов`язана із закладом, де вживаються алкогольні напої, та на цьому підґрунті трапляються різного роду конфлікти, та це не перший випадок, як виразилася сама потерпіла «неадекватної поведінки клієнтів». Поряд з цим, з часу нашого конфлікту та до теперішнього часу потерпіла продовжує сама працювати в закладі, де вживаються алкогольні напої, послугами служби охорони не користується, що свідчить про її моральну стійкість до таких ситуацій. Він погоджується, що внаслідок його неправомірних дій потерпілій ОСОБА_8 завдано моральної шкоди, що полягає у душевних переживаннях та стресі, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, перенесеному фізичному болю. Однак стягнута сума моральної шкоди в розмірі 20000 грн. достатньо не доведена, завищена та не відповідає моральним стражданням потерпілої, ступеню моєї вини та моєму матеріальному становищу.

Суму моральних втрат потерпілої, враховуючи засади розумності та справедливості, співмірності завданої шкоди з встановленими обставинами справи, він визнає в розмірі 2000.00 гривень.

Що стосується витрат на правову допомогу, вважає, що їх розмір є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт та значно завищеним. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_10 потерпіла надала Договір про надання правової допомоги № 04-12-17 від 04.12.2017 року, а також Акт виконаних робіт за надану правову допомогу від 17.05.2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 21 без дати. У зазначеному Акті виконаних робіт за надану правову допомогу наведені дата, характер наданої правової допомоги, кількість витраченого часу та її вартість на загальну суму 17704.40 грн. Вважає, що цей Акт не є належним доказом понесених потерпілою витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_10 . Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги № 04-12-17 від 04.12.2017 року між потерпілою та адвокатом ОСОБА_10 , клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною Договор), шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги. Водночас потерпіла не надала документів, зазначених у п. 3.1 Договору, а наданий нею Акт виконаних робіт за надану правову допомогу вказаним Договором не передбачений як підстава для здійснення фінансових операцій, а надана квитанція до прибуткового касового ордеру не містить дати внесення грошових коштів і не є належним доказом готівкового розрахунку. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_9 потерпіла надала Угоду про оплату послуг адвоката додаткову до договору про надання правової допомоги від 04.06.2018 року, а також Розрахунок витрат на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_8 та квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 04.06.2018 року, взагалі не надавши договору про надання правової допомоги від 04.06.2018 року. У зазначеному розрахунку наведений характер наданої правової допомоги та її вартість на загальну суму 6000,00 грн. Однак цей розрахунок суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний доказ понесених позивачем витрат з огляду на таке. В зв`язку з ненаданням потерпілою в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу договору про надання правничої допомоги, не має змоги пересвідчитись чи передбачено взагалі цим договором укладення угод про оплату праці адвоката як додатку до договору та чи передбачений наданий потерпілою розрахунок вказаним Договором як підстава для здійснення фінансових операцій.

Таким чином, вважає, що стягнуті з нього судом першої інстанції процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 23704,40 грн. є завищені та підлягають зменшенню до 2000 грн. Просить змінити вирок суду, зменшивши стягнуту з нього на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду до 2000 грн. та процесуальні витрати на правову допомогу до 2000 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої просить вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілу, представника потерпілої та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 гривень. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 23704,40 грн. В задоволенні решти цивільного позову відмовлено.

Згідно з вироком, 15 жовтня 2017 року близько 02-00 години ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по АДРЕСА_2 , під час раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_8 , почав кидати скляні предмети посуду в її сторону, тим самим своїми активними діями провокував потерпілу на розвиток подальшого конфлікту, після чого, підійшовши до ОСОБА_8 та усвідомлюючи, що потерпіла не може чинити будь-якого опору у зв`язку із нерівномірним співвідношенням сил, наніс один удар скляним предметом посуду в область голови останньої, при цьому в результаті удару розбив посуд, тим самим своїми умисними діями спричинив потерпілій ушкодження у вигляді рани лівих виличних і щічних ділянках, синців в ділянці лівого ока, саден в ділянці спинки носа зліва, в лівій виличній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в ділянці лівої вушної раковини, що у сукупності згідно з висновком судової медичної експертизи № 2502 від 19.10.2017 року, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи обвинуваченого про необхідність зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілої в якості відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи характер вчиненого діяння, а також те, що вона перенесла моральні страждання, пов`язані з фізичним болем, лікування, її емоційний стан погіршився, виникло безсоння та часті головні болі, після більше як півроку після вчинення злочину, рубці на її обличчі є помітними для оточуючих, що безперечно не може не спричиняти душевних переживань для потерпілої, у зв`язку з чим певним чином порушився уклад її життя, задовольнив позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останньої замість заявленої суми у розмірі 200 000 грн., тільки 20 000 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову місцевим судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, зокрема враховано глибину фізичних та душевних страждань, оскільки потерпіла вважає, що в результаті злочинних дій обвинуваченого її обличчя знівечено (а.с. 112), крім того у неї розвинулася психічна хвороба і вона систематично проходить амбулаторне лікування з діагнозом: «реакція на тяжкий стрес і розлад адаптації. Змішана, тривожна і депресивна реакція», у зв`язку з чим розмір моральної шкоди у сумі 20000 грн., який підлягає стягненню з обвинуваченого є розумним і справедливим, а тому навіть з врахуванням вищевказаних доводів останнього, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, зокрема про те, що:

- стягнення 20000 грн. моральної шкоди судом, підтверджено лише поясненнями потерпілої, наданими суду;

- посилання потерпілої на знівечення її обличчя та не виправність ушкоджень без подальшого хірургічного втручання - не обґрунтовані, не мають жодного підтвердження та повністю спростовуються висновками, викладеними за результатами комісійної експертизи №63/к від 15.03.2018 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 слідом загоєння ран, були виявлені рожеві, рухомі, м`які на дотик, без гіпертрофічних змін, рубці в лівій половині обличчя, а саме: в лівій скроневій області, в лівій виличній області, в області лівої щоки, на верхньому повіці лівого ока, які не впливати на міміку та архітектоніку обличчя. Таким чином, навіть без спеціальних втручань внаслідок природних процесів загоєння, дані рубці згодом стануть ще більш м`якими, збліднуть та будуть ще менш помітними, отже вони не можуть вважатися невиправними;

- отримання ж потерпілою емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, поява страху за своє життя та здоров`я, виникнення безсоння та частих головних болів внаслідок його поведінки при заподіянні тілесних ушкоджень, та проходження в зв`язку з цим амбулаторного лікування в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, вважає необґрунтованим, адже воно не підтверджене та недоведене, крім того повністю спростовується висновком експерта №63/к від 15.03.18 року, відповідно до якого дані щодо психічних розладів, отриманих внаслідок кримінального правопорушення відносно неї не мають документального підтвердження та не встановлено їх зв`язок з перенесеною 15.10.17 року травмою;

- крім того, як було встановлено під час судового розгляду кримінальної справи та підтверджено самою потерпілою - діяльність останньої пов`язана із закладом, де вживаються алкогольні напої, та на цьому підґрунті трапляються різного роду конфлікти, та це не перший випадок, як виразилася сама потерпіла «неадекватної поведінки клієнтів». Поряд з цим, з часу нашого конфлікту та до теперішнього часу потерпіла продовжує сама працювати в закладі, де вживаються алкогольні напої, послугами служби охорони не користується, що свідчить про її моральну стійкість до таких ситуацій;

- він погоджується, що внаслідок його неправомірних дій потерпілій ОСОБА_8 завдано моральної шкоди, що полягає у душевних переживаннях та стресі, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, перенесеному фізичному болю. Однак стягнута сума моральної шкоди в розмірі 20000 грн. достатньо не доведена, завищена та не відповідає моральним стражданням потерпілої, ступеню моєї вини та моєму матеріальному становищу.

Доводи апелянтапро необхідність зменшення стягнення суми в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, також є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_10 04 грудня 2017 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги (а. с. 32). Упродовж досудового розслідування та судового провадження 18.05.2018 року та 25.05.2018 року цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілої. До постановлення обвинувального вироку 12 листопада 2018 року ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_6 здійснених нею процесуальних витрат у розмірі 17 704 грн. 40 коп., які підтвердила документально (належно завірені акт-прийомки робіт (наданих послуг) та квитанція до прибуткового касового ордера (а. с. 33-34).

Крім того, із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 04 червня 2018 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги (а. с. 114). Упродовж наступного судового провадження цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілої. До постановлення обвинувального вироку 12 листопада 2018 року ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_6 здійснених нею процесуальних витрат у розмірі 6 000 грн., які підтвердила документально (належно завірені акт-прийомки робіт (наданих послуг) та квитанція до прибуткового касового ордера (а. с. 115-116).

Отже, стягуючи із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 23 704 грн. 40 коп. (17 704 грн. 40 коп. + 6000 грн.) в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, суд діяв відповідно до вимог закону, а доводи в апеляційній скарзі про неправомірність такого рішення, є необґрунтованими.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, зокрема про те, що:

- на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_10 потерпіла надала Договір про надання правової допомоги № 04-12-17 від 04.12.2017 року, а також Акт виконаних робіт за надану правову допомогу від 17.05.2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 21 без дати. У зазначеному Акті виконаних робіт за надану правову допомогу наведені дата, характер наданої правової допомоги, кількість витраченого часу та її вартість на загальну суму 17704.40 грн. Вважає, що цей Акт не є належним доказом понесених потерпілою витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_10 . Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги № 04-12-17 від 04.12.2017 року між потерпілою та адвокатом ОСОБА_10 , клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються, у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною Договор), шляхом сплати виставлених адвокатом рахунків за послуги. Водночас потерпіла не надала документів, зазначених у п. 3.1 Договору, а наданий нею Акт виконаних робіт за надану правову допомогу вказаним Договором не передбачений як підстава для здійснення фінансових операцій, а надана квитанція до прибуткового касового ордеру не містить дати внесення грошових коштів і не є належним доказом готівкового розрахунку;

- на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_9 потерпіла надала Угоду про оплату послуг адвоката / додаткова до договору про надання правової допомоги від 04.06.2018 року, а також Розрахунок витрат на правову допомогу, надану адвокатом ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_8 та квитанцію до прибуткового касового ордера №19 від 04.06.2018 року, взагалі не надавши договору про надання правової допомоги від 04.06.2018 року. У зазначеному розрахунку наведений характер наданої правової допомоги та її вартість на загальну суму 6000,00 грн. Однак цей розрахунок суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний доказ понесених позивачем витрат з огляду на таке. В зв`язку з ненаданням потерпілою в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу договору про надання правничої допомоги, не має змоги пересвідчитись чи передбачено взагалі цим договором укладення угод про оплату праці адвоката як додатку до договору та чи передбачений наданий потерпілою розрахунок вказаним Договором як підстава для здійснення фінансових операцій;

- таким чином, вважає, що стягнуті з нього судом першої інстанції процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 23704,40 грн. є завищені та підлягають зменшенню до 2000 грн.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: