УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000642, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , в якому останній просить скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000642, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 14 жовтня 2013 року, а саме на гараж за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об*єкту нерухомого майна 000).
При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що насьогодні на досудовому розслідуванні СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000642. В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2013 року у справі № 752/18173/13-к було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000642 від 14.08.2013 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, в рамках якого було накладено арешт, окрім іншого майна, на гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та такий факт підтверджується Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

При цьому ОСОБА_4 не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, вониане перебувають в жодному процесуальному статусі та не вчиняли будь-яких дій, що мають ознаки кримінального правопорушення.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених, додатково також просив врахувати, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває з 2013 року, у той же час про існування такого обмеження у праві володіння та користування належним їй майном власник дізналась лише у березні 2019 року.
Слідчий у кримінальному провадженні у судове засідання не з*явився, про дату та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином, що не перешкоджає його розгляду на підставі наявних у слідчого судді матеріалів з кримінального провадження.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника володільця майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що насьогодні на досудовому розслідуванні СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000642
При цьому ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2013 року у справі № 752/18173/13-к було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000642 від 14.08.2013 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, в рамках якого було накладено арешт, окрім іншого майна, на гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 , із посиланням на те, що власником вказаного арештованого майна є ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ фірма «СТРІМ-АВТО», без конкретизації власника такого арештованого майна.
У той же час слідчим суддею встановлено, що гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_2 від 10 жовтня 2011 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншими документами.

Так, при вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позоіз), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КГІК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, мас бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

У той же час при розгляді клопотання слідчим слідчому судді не було наведено таких належних та достовірних доказів про те, що, зважаючи на тривалість кримінального провадження з 2013 року, а також перебування у володінні ОСОБА_4 арештованого майна з 2011 року, що останнє підпадає під ознаки речового доказу, а його законний володілець має намір здійснити відчуження, приховування, використання, перетворення або передачу майна.

Враховуючи вишевикладене, оскільки арешт накладено на майно, законним власником якого є ОСОБА_4 , яка у межах даного кримінального провадження до кола підозрюваного, чи обвинуваченого чи до кола осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не відноситься, арешт було накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2013 року у справі №752/18173/13-к в рамках кримінального провадження №0000642 в частині накладення арешту на гараж (машиномісце) № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об*єкту нерухомого майна 000)

Скасувати заборону будь-яким особам відчужувати, розпоряджатись та використовувати гараж (машиномісце) № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер об*єкту нерухомого майна 000).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1