Справа № 367/249/18
Провадження по справі № 1-кп/367/155/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілих: ОСОБА_4

потерпілих: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської обл., громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одружений, не працює, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривен,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 350 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 року, близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в смт. Коцюбинське Київської області на стежці, яка проходить між житловим будинком по АДРЕСА_2 та дитсадком № 24 «Світлячок», тобто в громадському місці, разом з невстановленою особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_6 , що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у нанесенні останній численних ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши їй синяки та ссадини на тілі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вищевказаними діями, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України не визнав, та за даним обвинуваченням пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 йому не знайома та раніше він її ніколи не бачив. Вперше він побачив її під час проведення слідчої дії в червні 2017р. у слідчого прокуратури Київської області. Зазначив, що до 13.06.2017р. ніколи не приїжджав до смт. Коцюбинське та не є його мешканцем. Обвинувачений також пояснив суду, що на його думку потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 оговорюють його, вказуючи на нього як на особу, яка нанесла побої ОСОБА_6 31.10.2016р., з невідомих йому причин. На момент допиту у судовому засіданні ОСОБА_8 не зміг пояснити, де саме він знаходився 31.10.2016р. о 20.00 годині, та хто може підтвердити що він не вчинював даного злочину. Вважав, що досудове розслідування по обвинуваченню його у вчиненні хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_6 проведено не повно та поверхово. Просив виправдати його за даним обвинуваченням через недоведеність його вини.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні зазначеного вище злочину, його вина підтверджується наступними дослідженими під час судового слідства доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 31.10.2016р. увечері вони із ОСОБА_10 , повертались після зборів у будинку культури у смт. Коцюбинське. Близько о 20.00 годині вони поставили автомобіль неподалік свого місця проживання та направились до дому. Проходячи по стежці, яка проходить між житловим будинком по АДРЕСА_2 та дитсадком № 24 «Світлячок» між ними з ОСОБА_9 різко пробігли два молодих чоловіка, спортивної статури, фактично відштовхнувши їх одну від одної. Від поштовху ОСОБА_9 впала вперед, а вона одразу відчула удари в обличчя від яких впала на землю. Після її падіння обидва чоловіки почали наносити їй удари руками та ногами в обличчя, голову, груди та по тулубу. Під час нанесення ударів чоловіками потерпіла намагалась закритись від них руками. В область голови їй було нанесено багато ударів кулаками. При цьому особи не повідомляли причин таких своїх дій. В цей момент ОСОБА_9 почала кричати та звати на допомогу та мешканці сусіднього будинку почали виглядати у вікна. Після чого, незнайомі молоді чоловіки припинили наносити удари та почали тікати з місця події. В момент коли вони намагались зникнути з місця події, потерпіла побачила обличчя одного з них, оскільки він озирнувся, це був обвинувачений ОСОБА_8 .. На вигляд він був близько 1 м 80 см зросту, спортивної статури, одягнутий в спортивний одяг, темного кольору та кросівки. Після того, як останні втекли вони викликали на місце події поліцію та швидку допомогу. До цього інциденту вона цих чоловіків ніколи не бачила, причина їх поведінки їй невідома. В червні 2017 року їй стало відомо, що була побита у своєму дворі її знайома ОСОБА_5 та вона приїхала на місце події на АДРЕСА_3 . На місці події було багато людей, а також знаходився молодий чоловік, який побив ОСОБА_5 , та якого затримали на місці скоєння злочину, син потерпілої ОСОБА_5 та сусіди. Побачивши цього чоловіка вона одразу впізнала в ньому одного з чоловіків, які побили її 31.10.2016 року. Через деякий час її викликав слідчий та вона під час пред`явлення для впізнання знову впізнала особу, що її побив, і це був обвинувачений ОСОБА_8 .. В судовому засіданні потерпіла пояснила, що вона повністю впевнена, що обвинувачений ОСОБА_8 є одним із чоловіків, які побили її 31.10.2016р. о 20.00 год., просила призначити йому покарання відповідно до закону.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_6 , являються логічними та послідовними, в судовому засіданні було встановлено, що потерпіла ніколи не була особисто знайома з обвинуваченим та не перебувала з ним в будь-яких відносинах, за таких підстав суд не вбачає підстав для визнання показань потерпілої недостовірними та неправдивими, як на те посилається сторона захисту.

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілої ОСОБА_6 достовірними, належними та допустимими оскільки, вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать показанням допитаного свідка та дослідженим письмовим доказам.

Крім показань потерпілої, вина обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , яка будучи безпосередньо допитаною, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, підтвердила обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення та осіб, що вчинили вказаний злочин, зокрема й обвинуваченого ОСОБА_8 . Так, аналізуючи зміст показань свідка в частині обставин, які вона сприймала особисто, суд визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 31.10.2016 року близько 20 год. 00 хв. вона разом із ОСОБА_6 поверталась з роботи додому. Після того, як вони припаркували її автомобіль та пішли в напрямку дому, на стежці, яка проходить між житловим будинком по АДРЕСА_2 та дитсадком № 24 «Світлячок» на них було здійснено напад двома невідомими їм особами. Так, вона зазначила, що одразу при нападі її штовхнули у спину і вона впала вперед на землю. Після того, як вона підвелася, побачила, як двоє невідомих осіб, чоловічої статі наносять удари руками та ногами ОСОБА_6 по голові та тулубу. В цей момент ОСОБА_9 почала голосно кричати та кликати на допомогу. Зазначила, що вона бачила обличчя нападників. Чоловіки були спортивної статури, високі на зріст, близько 1м. 80 см. Крім того, пояснила, що вже 14.06.2017 року їй подзвонили та повідомили, що на працівника Коцюбинської селищної ради ОСОБА_5 було здійснено напад. Після чого вона поїхала до дому ОСОБА_5 , де побачила затриманого ОСОБА_8 , та одразу впізнала його по обличчю, як особу, яка разом із іншим чоловіком здійснили хуліганські дії та побили ОСОБА_6 31.10.2016р.. Через деякий час її викликав слідчий та вона під час проведення слідчої дії, а саме пред`явлення для впізнання, по зросту та зовнішнім ознакам впізнала особу, що побив ОСОБА_6 , це був обвинувачений ОСОБА_8 .. В судовому засіданні свідок пояснила, що вона повністю впевнена, що обвинувачений ОСОБА_8 є одним із чоловіків, які побили ОСОБА_6 31.10.2016р. о 20.00 годині, оскільки в той день бачила його в обличчя.

Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_9 , у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку із показаннями потерпілої ОСОБА_6 , які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, суд дійшов висновку, що вони підтверджують обставини того, що 31.10.2016 року, близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в смт. Коцюбинське Київської області на стежці, яка проходить між житловим будинком по АДРЕСА_2 та дитсадком № 24 «Світлячок», тобто в громадському місці, разом з невстановленою особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_6 , що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у нанесенні останній численних ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши їй синяки та садна на тілі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд, відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості показів потерпілої та свідка, оскільки зміст показань безпосереднього свідка інкримінованих подій, наданих в судовому засіданні повністю кореспондується, у даному випадку, з показаннями потерпілої, узгоджується з письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні, обставини визначені ст. 97 КПК України судом не встановлені, тому визнає їх допустимими, прийнятними та належними, та такими, що також доводять факт вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідка в ході судового розгляду встановлено не було. Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, як на цьому наполягає сторона захисту та обвинувачений під час судового розгляду, надано не було.

Крім показань потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України підтверджується наступними письмовими доказами.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 31.10.2016 року гр. ОСОБА_6 надала усну заяву поліцейському Ірпніського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 про вчинення щодо неї злочину, а саме, що двоє невідомих осіб збили її з ніг та почали наносити їй тілесні ушкодження ногами і руками в область голови та обличчя. Дана подія трапилась за адресою смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова 30 близько о 20:00 год..

Так, за результатами вищевказаної заяви, 01.11.2016 року до ЄРДР за № 0003689 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, потерпілим від якого є ОСОБА_6 ..

З висновку експерта № 220 від 19.06.2017 року, вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 , внаслідок вчинення щодо неї злочину, отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, синців на повіках лівого ока, в проекції тіла нижньої щелепи зліва, забої м`яких тканин обличчя та волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк більше 6-ти, але менше 21-го дня; підшкірна гематома правої молочної залози, синці на тильній поверхні лівої кисті, по зовнішній поверхні правого передпліччя, в нижній третині з переходом на тильну поверхню кисті, по задній поверхні правого плеча відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Усі вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого(их) предмету(ів), можливо в строк, а саме 31.10.2016 року, та за обставин зазначених потерпілою.

Вищенаведений висновок експертизи здобутий у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимим доказам, належним чином аргументований, та не викликає сумнівів в його достовірності, правильності та повноти, підстав для визнання його неналежним та недопустимим доказом не вбачається.

Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.06.2017 року, дане впізнання проводилось з потерпілою ОСОБА_6 у присутності двох понятих та фіксувалось за допомогою технічних засобів фіксації, а саме на відеокамеру «Hitachi». Так, під час, пред`явлення особи для впізнання потерпілій ОСОБА_6 , остання серед чотирьох представлених їй осіб чоловічої статі, впізнала особу, яка вчинила хуліганські дії відносно неї 31.10.2016 року під № 1, який був обраний ОСОБА_8 ..

В судовому засіданні, було досліджено відеозапис вищевказаної процесуальної дії, з якого вбачається, як саме відбувалось пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілої ОСОБА_6 , та як ОСОБА_6 , при впізнанні особи, вказує на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила відносно неї хуліганські дії 31.10.2016 року.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.06.2017 року, дане впізнання проводилось зі свідком ОСОБА_9 у присутності двох понятих та фіксувалось за допомогою технічних засобів фіксації, а саме на відеокамеру «Hitachi». Так, під час, пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 , свідок серед чотирьох представлених їй осіб чоловічої статі, впізнала особу, яка вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_6 31.10.2016 року під № 1, який був обраний ОСОБА_8 ..

В судовому засіданні, також, було досліджено відеозапис вищевказаного пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_9 , з якого вбачається, як саме відбувалось пред`явлення особи для впізнання за участі свідка, та як остання, при впізнанні особи, вказує на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила відносно ОСОБА_6 хуліганські дії 31.10.2016 року.

Дослідивши вищевказані докази, суд дійшов до висновку, що досліджені судом письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України.

Суд не може погодитись із доводами захисту про те, що протоколи слідчих дій від 17.06.2017р. щодо пред`явлення особи для впізнання є недопустимими доказами, через те, що вказана слідча дія проведена не уповноваженою особою, а саме слідчим ОСОБА_12 та з порушенням вимог ст. 228 КПК України, щодо порядку проведення такої процесуальної дії, зокрема заборони попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, а також не попередження про кримінальну відповідальність.

Так, судом встановлено, що постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 17.06.2017 року прийнятою заступником прокурора Київської області ОСОБА_13 , здійснення досудового розслідування кримінального провадження за № 0003689 від 01.11.2016р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України було доручено слідчому управлінню прокуратури Київської області, а матеріали даного провадження були направлені прокурору Київської області для організації подальшого досудового розслідування. Також даною Постановою було визначено місце здійснення досудового розслідування, а саме за місцем розташування прокуратури Київської області Печерський район м. Києва, постанова підлягала негайному виконанню слідчими за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Постановою про створення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003689 та визначення старшого слідчої групи від 17.06.2017 року начальника слідчого управління прокуратури Київської області старшого радника юстиції ОСОБА_14 було визначено слідчу групу, яка здійснюватиме досудове розслідування у даному кримінальному провадженні та визначено старшим слідчої групи ОСОБА_12 .. Вказана постанова внесена в ЄРДР 17.06.2017р. по кримінальному провадженню № 0003689, дана інформація відкрита була стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України. Крім того, судом встановлено, що під час проведення даної процесуальної дії як з потерпілою так із свідком захисник обвинуваченого ОСОБА_7 була присутня, та жодних зауважень щодо процесуальних повноважень слідчого ОСОБА_12 в даному провадженні не подавала.

Також судом у ході судового розгляду, порушень вимог ст. 228 КПК України при проведенні слідчої дії пред`явлення до впізнання обвинуваченого потерпілій та свідку не виявлено та стороною захисту не доведено їх існування, зокрема щодо заборони попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання.

Зокрема не є слушними і доводи щодо проведених впізнань обвинуваченого без попереднього з`ясування у потерпілої та свідка його чітких прикмет, не попередження свідка про кримінальну відповідальність, не пояснення за якими ознаками вони його впізнали, оскільки зазначені слідчі дії були проведені у повній відповідності з КПК України, підстав для визнання їх недопустимими доказами не вбачається.

В судовому засіданні, потерпіла і свідок фактично підтвердили факт впізнання обвинуваченого ОСОБА_8 та безпосередньо вказали на нього, як на особу, що 31.10.2016 року, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в смт. Коцюбинське Київської області на стежці, яка проходить між житловим будинком по АДРЕСА_2 та дитсадком № 24 «Світлячок», разом із невстановленою особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_6 , та нанесенні останній численних ударів руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши їй синяки та ссадини на тілі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені докази у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом.

Сторона захисту в судовому засіданні посилалась як на доказ, який підтверджує невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , на протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017р., який був проведений згідно ухвали слідчого судді про доступ до інформації щодо надання ТОВ «лайфселл» послуг мобільного зв`язку, зокрема відомостей про абонента та дані про його телефонні з`єднання у період з 29.10.2016р. по 01.11.2016р. за номерами мобільних карток, які були вилучені за місцем проживання обвинуваченого. На думку сторони захисту згідно із наданою інформацією ОСОБА_8 у період інкримінованого йому діяння не перебував в смт. Коцюбинське.

Втім, суд дослідивши вказані докази у судовому засіданні прийшов до висновку, що відсутність інформації про з`єднання за даними телефонними номерами саме в день побиття потерпілої в смт. Коцюбинському не є доказом перебування ОСОБА_8 в день і час вчинення даного злочину в іншому місці, та не може бути беззаперечним доказом відсутності вини обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою провину у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у повному обсязі, пояснивши, що ніколи не бачив ні потерпілу ОСОБА_6 , ні свідка ОСОБА_9 , крім того до червня 2017 року ніколи не був в смт. Коцюбинському та побиття потерпілої не вчиняв.

Втім, суд вважає наведені показання ОСОБА_8 надуманими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та протирічать здобутим органами досудового слідства і дослідженим судом доказам. Вказані пояснення обвинуваченого, на думку суду, використовувалися з метою уникнути покарання за вчинене, в якості способу захисту від пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального злочину, викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки він своїми умисними діями, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Крім того, судом встановлено, що 14.06.2017 року, о 7 год. 30 хв. у ОСОБА_8 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на незаконне проникнення до вказаного домоволодіння, де постійно проживає ОСОБА_5 .. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 14.06.2017 року о 07 год. 30 хв. постукав до хвіртки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де постійно проживає ОСОБА_5 .. Хвіртку йому відчинила ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_8 , представився працівником інтернет-провайдера та запропонував останній надати послуги щодо підключення до мережі інтернет, на що остання відмовилась, та повідомила, що не впустить його та попросила пред`явити його документи. Після відмови ОСОБА_5 від послуг ОСОБА_8 , останній переслідуючи намір на незаконне проникнення до території домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства відносно останньої, шляхом нанесення останній удару кулаком в область голови, від якого вона впала, діючи умисно, в порушення статті 30 Конституції України, яка гарантує право на недоторканість житла, незаконно проник на територію вказаного домоволодіння.

Вищевказаними умисними діями, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до володіння особи, вчинене із застосуванням насильства.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_8 , після проникнення на земельну ділянку, яка є прибудинковою територію будинку АДРЕСА_3 , де постійно проживає ОСОБА_5 , на ґрунті раптових особистих неприязних відносин з потерпілою, в ході виниклого словесного конфлікту, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_5 та сівши на неї зверху наніс останній чисельні удари кулаками рук в область голови та обличчя, в наслідок чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою, саден, гематом м`яких тканин обличчя, забійної рани завушної ділянки справа, нагноєної гематоми щічної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та контузії правого ока і крововиливу в скловидне тіло, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вищевказаними умисними діями, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_8 провину у пред`явленому йому згідно обвинувального акту обвинуваченні, за ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 350 КК України та у вчиненні злочинів викладених у вироку суду не визнав в повному обсязі. Вважав, що його дії органом досудового розслідування кваліфіковані невірно. Разом із тим, обвинувачений не заперечував факт нанесення ним ударів потерпілій ОСОБА_5 за обставин викладених у вироку суду, в наслідок яких останній були спричинені тілесні ушкодження. Так, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він на початку червня 2017 року вирішив займатись бізнесом по проведенню Інтернету. Оскільки, на його думку, в смт. Коцюбинському було мало інтернет-провайдерів він вирішив вивчити місцевість та пошукати потенційних клієнтів. З цією метою він 13.06.2017р. в день, точного часу він не пам`ятає, приїхав до смт. Коцюбинське та оглядав будинки, до яких не підведений інтернет. Приїхавши на АДРЕСА_3 у якому, як йому здалося відсутнє підключення до інтернету. Оскільки господарів він не побачив, вирішив приїхати наступного дня зранку. 14.06.2017р. близько о 7.30 год. він приїхав до будинку АДРЕСА_3 та підійшовши до хвіртки покликав власників. Хвіртку йому відкрила потерпіла ОСОБА_5 , якій він запропонував послуги з інтернету. На його пропозицію жінка грубо відповіла йому, що не потребує його послуг, не впустить його у будинок та висунула йому вимогу надати його документи. На ґрунті її грубої відповіді, у нього виник спалах люті та він вдарив жінку кулаком в область голови, від чого остання впала у свій двір на землю. Після нанесення удару він пройшов через відкриту хвіртку на подвір`я будинку до жінки та наблизившись до неї, на ґрунті образи, почав наносити їй удари в область голови. Скільки саме ударів ним було нанесено, вказати не може. Під час нанесення ударів він почув, що його хтось схопив та відтягнув його від жінки. Він зрозумів, що це син цієї жінки, та намагався від нього визволитись і втекти. В той момент він почув, що підійшов ще чоловік, та вони його скрутили та повалили на землю. Після цього, чоловіки які його затримали почали бити його та вимагати від нього пояснень щодо вчиненого. Для того, щоб вони перестали його бити, він сказав їм, що йому заплатили гроші 1000 гривень невідома особа на ім`я ОСОБА_15 , щоб він вчинив, те що вчинив. В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що ніхто ніяких грошей йому не платив та не обіцяв, попередніх домовленостей він ні з ким не мав, та що це він вигадав, щоб його перестали бити. Також, в судовому засіданні ОСОБА_8 суду пояснив, що він не є мешканцем смт. Коцюбинського, йому невідома потерпіла ОСОБА_5 , та до її побиття він ніколи її не бачив. Ким саме працює ОСОБА_5 , яку посаду займає, та які повноваження має, йому не було відомо на час нанесення їй ударів. Також обвинувачений зазначив, що не оспорює факт нанесення потерпілій ОСОБА_5 ударів та завдання тілесних ушкоджень. В судовому засіданні обвинувачений просив у потерпілої пробачення за вчинене. Разом із тим, просив визнати його невинним за пред`явленим йому органом досудового розслідування обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, оскільки в момент завдання потерпілій ударів, йому не було відомо про її службове становище, та наносив він їх на ґрунті раптового спалаху агресії на її словесну грубість, а не у зв`язку із її службовою діяльністю та не з метою припинення такої. Також в судовому засіданні обвинувачений не визнав себе винним у незаконному проникненні до володіння особи, оскільки не мав такої мети коли потрапив у двір, за місцем проживання потерпілої та це відбулось випадково.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні злочинів викладених у даному вироку суду за ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, його вина підтверджується наступними дослідженими під час судового слідства доказами.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 14.06.2017р. близько о 7.30 год. ранку вона збиралась на роботу та почула стук у хвіртку. Вона спитала хто прийшов, та чоловік їй відповів, що прийшов з приводу проведення інтернету. Коли вона відкрила хвіртку, побачила молодого чоловіка, який раніше їй був не знайомий, як стало пізніше відомо обвинуваченого ОСОБА_8 у сонцезахисних окулярах та з папкою в руках. Обвинувачений запропонував їй послуги з підключення інтернету та просив зайти у будинок, але вона сказала йому, що до будинку його не впустить, спитала, що за послуги він надає та попросила надати його документи, які підтверджують його особу. На дану вимогу ОСОБА_8 нічого не відповів, та одразу завдав їй удару кулаком в обличчя від якого вона впала назад на землю. Після завдання їй удару, ОСОБА_8 одразу забіг через хвіртку у її двір до неї, та сівши на неї зверху став бити її кулаком в обличчя та по голові. Кількість ударів, які він наніс вона не може вказати, але їх було дуже багато. Під час нанесення їй ударів вона почала кричати, та її почув її син ОСОБА_16 , який був в будинку і вибіг їй на допомогу. Демченко скинув ОСОБА_8 з неї, та намагався його затримати, а ОСОБА_8 в цей момент почав боротися з ним, та намагався вирватися та зникнути. Далі від нанесених їй тілесних ушкоджень вона втратила свідомість. Як саме затримали ОСОБА_8 вона не бачила. Пізніше син розповів їй, що затримати обвинуваченого йому допомогли сусіди. Коли вона прийшла до тями, вона відчула сильний біль в області обличчя та вуха. Внаслідок її побиття вона отримала струс головного мозоку, абцесс правої щоки, пошкодження двох зубів, деформацію вуха та знаходилась на лікуванні близько місяця. Також зазначила, що після того як вона прийшла до тями, у їх дворі було дуже багато людей, сусідів та знайомих. Крім того, потерпіла пояснила, що під час нанесення їй ударів обвинувачений, крім нецензурного вислову у її бік, більше нічого не казав. Потерпіла повідомила суду, що після її побиття сусіди, які тримали його до приїзду поліції з`ясовували причину її побиття у обвинуваченого та останній їм повідомив, що вчинив це за гроші у розмірі 1000 гривень, що було записано на відео на телефон. Також потерпіла суду пояснила, що до побиття ніколи не бачила ОСОБА_8 та особисто не знайома. Під час їх розмови обвинувачений не питав її про місце роботи, займану посаду та вона йому таку інформацію не повідомляла. На думку потерпілої обвинувачений побив її за гроші на замовлення третіх осіб, оскільки вона є головою виборчої коміссії Коцюбинської селищної ради. Чи був ОСОБА_8 обізнаний щодо її службового становища їй невідомо. Просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог закону.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_5 на предмет їх достовірності, судом враховується що, остання за рівнем свого психічного розвитку здібна була правильно розуміти як зовнішню фабулу подій так і характер здійснюваних з нею діянь, та може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи та здібна давати відносно них правдиві покази.

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілої достовірними, належними та допустимими, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку встановленому КПК України, та не суперечать показанням допитаних свідків.

Крім показань потерпілої, вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідків, які будучи безпосередньо допитаними, у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, у тому числі й в частині дати, часу, місця та способу вчинення кримінальних злочинів викладених у даному вироку суду.

Так, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду повідомив, що 14.06.2017 року, близько 7 год. 30 хв. він перебував у будинку за місцем свого проживання АДРЕСА_3 , та побачив, як його матір ОСОБА_5 пішла відкривати комусь хвіртку. Через декілька хвилин, він почув крик матері, та вибігши з будинку, побачив, що якийсь незнайомий чоловік б`є його матір, яка лежить на землі. Він одразу побіг до них, щоб зупинити його. Коли він його відштовхнув від матері, між ними зав`язалася бійка, оскільки чоловік намагався втекти. В цей момент до них підбігли сусіди, і вони разом затримали ОСОБА_8 та поклали його на землю. Після цього вони чекали на приїзд поліції. При цьому вони запитали у ОСОБА_8 про причини побиття його матері, на що останній сказав, що йому обіцяли заплатити 1000 гривень. Також свідок зазначив, що коли він вибіг з будинку, то побачив, що ОСОБА_8 сидів зверху на матері та наносив їй удари кулаком по голові та обличчю. Він побачив щонайменше 3 удари. Також, повідомив, що зі слів матері, йому відомо, що під час їх розмови ОСОБА_8 її штовхнув та від чого вона впала, а ОСОБА_8 зайшов у двір і почав її бити. В наслідок побиття у його мати було усе обличчя в крові, були тілесні ушкодження на голові та обличчі, їй було викликано швидку допомогу та вона лікувалась біля місяця. Під час затримання обвинуваченого, та до приїзду поліції обвинувачений не повідомляв чи відомо йому ким працює ОСОБА_5 .. Свідок пояснив, що він особисто ніколи не бачив раніше обвинуваченого та він йому не знайомий.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомив, що він є сусідом потерпілої, його будинок межує із її будинком. 14.06.2017р., близько о 07.30 годин, ранку він почув крики жінки та почала гавкати собака, він вийшов з будинку та побачив сусідку, ОСОБА_5 , яка була на своєму подвір`ї вся в крові, на обличчі були сліди побиття, та її сина ОСОБА_19 , який намагався тримати невідомого йому чоловіка, як пізніше йому стало відомо ОСОБА_8 .. Після чого, він одразу побіг допомагати сусіду затримати ОСОБА_8 та попросив свою матір викликати поліцію. На допомогу до них також прийшов сусід ОСОБА_20 .. Вони усі разом скрутили обвинуваченого та поклали його на землю і тримали його до приїзду поліції. Також він бачив, що у дворі були розкидані якісь аркуші формата А4 із написами, які приніс з собою обвинувачений. Потім вони чекали на приїзд поліції, яка їхала доволі довго. Також, він пояснив, що на питання навіщо ОСОБА_8 побив ОСОБА_5 , обвинувачений поясняв, що йому обіцяли заплатити гроші за це. Чи було відомо обвинуваченому ким саме працює ОСОБА_5 він не повідомляв. Також зазначив, що поки вони чекали поліцію у двір до потерпілої прийшло багато людей, сусідів та її знайомих. Пізніше до дому ОСОБА_5 приїхала ОСОБА_6 , яка коли побачила ОСОБА_8 сказала, що це один з тих хлопців які побили її у 2016 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомив, що є сусідом потерпілої ОСОБА_5 .. Влітку 2017 року, точної дати він не пам`ятає, приблизно 18 год. 00 хв. він бачив біля кіоску, що розташований біля будинку ОСОБА_5 , двох незнайомих хлопців в кофтах «кенгурушках» з капюшоном, сонцезахисних окулярах та кепках. На наступний день, вранці близько о 07.30 годин, він почув що хтось кричить, вибіг з дому на допомогу та побачив, що кричить його сусідка ОСОБА_5 .. Вона стояла на своєму подвір`ї та трималась за обличчя руками, все її обличчя було у крові. Вже коли він підійшов, то ОСОБА_8 був затриманий сином потерпілої та сусідом ОСОБА_21 та він їм допоміг утримувати його на землі. Коли він побачив ОСОБА_8 то впізнав у ньому одного з хлопців, які напередодні ввечері були біля кіоску. Також, він пояснив, що допоміг тримати обвинуваченого до приїзду поліції та поки чекали, вони запитувати у нього про причину побиття ОСОБА_5 на що останній їм повідомив, що його попросив чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який обіцяв заплатити 1000 грн. за те, щоб ОСОБА_8 побив ОСОБА_5 .. ОСОБА_5 пояснила, що він представився представником інтернет-провайдеру, а коли остання його не впустила почав її бити. Під час коли вони перебували з обвинуваченим до приїзду поліції він не повідомляв про те, чи відомо йому ким працює остання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , суду повідомив, що він проживає в одному селі з потерпілою ОСОБА_5 , та 14.06.2017 року вранці йому зателефонувала знайома ОСОБА_23 , яка повідомила йому, що ОСОБА_5 побили в неї дома. Після чого він під`їхав до дому ОСОБА_5 , і вже побачив, що в неї в садку лежить на землі обвинувачений ОСОБА_8 , якого тримали 2 чоловіка, та біля нього були розкидані папери із записами на форматі А4. Вони питали в нього з якою метою він прийшов, на що обвинувачений відповів, що йому заплатили 1000 грн. за те, щоб він зробив, те що зробив. Даний момент розмови він зняв на свій мобільний телефон та копію запису надав поліції. Коли він побачив ОСОБА_5 у останньої було дуже побите обличчя та на ньому була кров. ОСОБА_24 пояснила йому, що останній під виглядом інтернет-провайдера хотів зайти до неї у будинок, але вона його не впустила та він побив її. Під час очікування поліції при ньому ОСОБА_8 не повідомляв чи був він обізнаний ким саме працює ОСОБА_5 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду повідомила, що вона є сусідкою потерпілої, та проживає поряд. Влітку 2017 року, точну дату не пам`ятає, приблизно о 7 год. 30 хв. почула жіночий крик, після чого вона вийшла з хати та побачила, як обвинувачений штовхався з сином сусідки ОСОБА_5 біля клумби у подвір`ї ОСОБА_5 .. Зазначила, що вона побачила сусідку ОСОБА_5 вже побиту, в останньої все обличчя було у крові, та почала викликати швидку допомогу. При цьому її син ОСОБА_18 побіг допомогти тримати обвинуваченого. Коли вона побачила ОСОБА_5 у останньої було дуже побито обличчя та все в крові, їй було дуже погано та вона втрачала свідомість. Повідомила, що зі слів потерпілої їй відомо, що обвинувачений прийшов до них з приводу інтернету, на дану пропозицію вона йому відмовила та не впустила його, після чого обвинувачений почав наносити їй удари кулаками в обличчя. Також, вона розповіла, що хвіртку вона відчинила йому сама, але на подвір`я його не запрошувала, він зайшов сам коли почав її бити.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_9 , суду повідомила, що 14.06.2017 року вранці їй подзвонили знайомі та повідомили, що на працівника Коцюбинської селищної ради ОСОБА_5 було здійснено напад за місцем її проживання. Після чого вона поїхала до дому ОСОБА_5 , де побачила особу яка побила потерпілу, а саме, затриманого ОСОБА_8 , та одразу згадала його по обличчю, що саме він із іншим чоловіком здійснили хуліганські дії відносно ОСОБА_6 .. Також, пояснила те, що коли вона приїхала до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 вже був затриманий сином потерпілої та сусідом, та на питання чому ОСОБА_8 здійснив напад на ОСОБА_5 , обвинувачений відповів, що він це зробив за гроші. Коли вона побачила потерпілу у неї було дуже побите обличчя та голова. У її присутності обвинувачений не повідомляв чи відомо йому ким працює ОСОБА_5 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , суду повідомила, що вона працює у кіоску, який розташований поряд з будинком ОСОБА_5 по вул. Фрунзе. Так, за день до нападу на ОСОБА_5 , до неї в кіоск підходило двоє незнайомих хлопців та запитували коли ОСОБА_5 буває дома для того щоб підключити будинок до інтернету, В судовому засіданні свідок пояснила, що не може стверджувати, що одним з цих хлопців був саме ОСОБА_8 , оскільки на теперішній час не дуже пам`ятає, як вони виглядали.

Покази вищевказаних свідків є логічними, не суперечать показам обвинуваченого та потерпілої, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, тому суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого в вчиненні злочинів викладених у даному вироку суду за наведених вище фактичних обставин та вважає їх отриманими у порядку встановленому КПК України.

З аналізу показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку із показаннями потерпілої ОСОБА_5 , які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини того, що обвинувачений ОСОБА_8 14.06.2017р. о 07.30 годині незаконно проникнув до подвір`я будинку в якому проживає потерпіла із застосуванням до неї насильства. В подальшому, перебуваючи на подвір`ї будинку та діючи умисно ОСОБА_8 наніс потерпілій чисельні удари в обличчя та голову, спричинивши останній тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідків в ході судового розгляду встановлено не було. Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суду стороною захисту надано не було.

Крім показань потерпілої ОСОБА_5 та допитаних свідків, вина ОСОБА_8 у скоєнні злочинів викладених у вироку суду за ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується наступними письмовими доказами дослідженими судом безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з Електронним рапортом, до служби «102» 14.06.2017 року о 07 год. 39 хв. поступило повідомлення, відповідно до якого 14.06.2017 року о 07 год. 33 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів заявника, до сусідки ОСОБА_5 прийшов невідомий чоловік, представився співробітником та наніс тілесні ушкодження, в подальшому злочинець був затриманий заявником та сином потерпілої, просили направити наряд поліції та швидку медичну допомогу.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.06.2017 року гр. ОСОБА_5 надала заяву поліцейському Ірпніського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_27 про вчинення щодо неї злочину, а саме, що 14.06.2017 року о 07 год. 35 хв. невідома особа на території будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , нанесла їй тілесних ушкоджень.

Так, за результатами вищевказаної заяви, 14.06.2017 року до ЄРДР за № 0000360 було внесено відомості про вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 350, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 121 КК України, потерпілим від якого є ОСОБА_5 ..

З протоколу огляду місця події проведеного слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_28 від 14.06.2017 року, який проводився з 08 години 53 хвилин до 09 годин 25 хвилин та ілюстративної таблиці до нього, вбачається, що місцем події є територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Територія вказаного домоволодіння огороджена дерев`яним парканом, вхід до території здійснюється через дерев`яну хвіртку, яка зачиняється за допомогою металевого засову та металевого ланцюга. За хвірткою до території домоволодіння знаходиться бетонна стежка, яка веде до житлового будинку, який розташований навпроти вхідної калитки на відстані приблизно 10 метрів. З лівої сторони від входу знаходиться земельна ділянка, яка засаджена рослинами та травою. Під час огляду вказаної земельної ділянки встановлено, що на землі присутні сліди боротьби, а саме пошкоджені рослини та сліди боротьби на землі. Також, на оглядовій ділянці виявлено газовий балон марки «ТЕРЕН-4» сірого кольору та листки паперу формату А4 в кількості 10 листів, чорна пластикова планшетка та сонцезахисні окуляри без одного скла. На одному з листів паперу знаходяться написи, а саме 13 різних прізвищ біля яких записані мобільні телефони та три чисті аркуші паперу зі слідами бурого кольору схожі на кров.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.06.2017 року, гр. ОСОБА_8 був затриманий під час вчинення злочину, а саме 14.06.2017 року, за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_5 , якій він спричинив тілесні ушкодження, в АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку експерта № 95/Е від 10.08.2017 року, згідно наданої медичної документації і заключення консультантів КЗ КОР «КОБСМЕ» у гр. ОСОБА_5 , 1961 р.н., мали місце пошкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою, саден, гематом м`яких тканин обличчя, забійної рани завушної ділянки справа, нагноєної гематоми щічної ділянки, а також контузії правого ока і крововиливу в скловидне тіло. Описані тілесні пошкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у постанові і під час показів від 14.06.2017 року. Пошкодження у вигляді контузії правого ока з крововиливами в скловидне тіло відносяться до категорії середньої тяжкості, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я на термін більше 21-го дня. Пошкодження у вигляді струсу головного мозку, забоїв, гематом м`яких тканин обличчя, забійної рани завушної ділянки, нагноєної гематоми щічної ділянки відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що потягнули за собою розлад здоров`я на термін більше 6-ти, але менше 21-го дня. Дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок ударів кулаками рук в ділянки обличчя, голови.

Відповідно до висновку експерта № 19/10-2/52-10-1/590 від 20.11.2017 року, на представлених на дослідження блузці білого кольору та кофті сірого кольору виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові, виявлених на блузці білого кольору і кофті сірого кольору, які наведено в таблиці 1.1 додатку 1. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на блузці білого кольору і кофті сірого кольору збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_5 та в об`єктах №№ 3, 4, 5, 8 складає 2,54 х 10(-33). Сукупність генетичних ознак встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,93 х 10(32) осіб. Походження слідів крові в об`єктах №№ 3, 4, 5, 8 від ОСОБА_8 виключається. Генетичні ознаки слідів кров виявлених на кофті сірого кольору збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 .. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_8 та в об`єктах №№ 6, 7, 9, 10, 11 складає 4,67 х 10(-35). Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 2,14 х 10(34) осіб. Походження слідів крові в об`єктах №№ 6, 7, 9, 10, 11 від ОСОБА_5 виключається.

Вищенаведені висновки експертиз здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноті, підстав для визнання їх неналежними та недопустимими доказами не вбачається.

В судовому засіданні було досліджено протокол та відеозапис проведення слідчого експерименту від 27.11.2017 року, який проходив з 10 год. 30 хв. до 10 год. 44 хв., відповідно до якого потерпіла ОСОБА_5 у присутності слідчого ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , за адресою: АДРЕСА_3 надала покази про місце, спосіб та механізм нанесення їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень 14.06.2017р., місце їх розташування по відношенню один до одного, під час слідчого експерименту повністю відповідають показанням потерпілої, обвинуваченого наданих ними в судовому засіданні.

Судом, також було досліджено, протокол невідкладного обшуку від 14.06.2017 року, відповідно до якого, у період часу з 22 год. 45 хв. до 15.06.2017 року 00 год. 30 хв., у присутності понятих. В ході проведення обшуку було виявлено: мобільний телефон НТС ЕМЕІ 83124; коробку до мобільного телефону НТС оne білого кольору; поліетиленовий пакет розміром приблизно 3х6 см з речовиною зеленого кольору; мобільний телефон НОКІА ЕМЕІ 357687/01/ НОМЕР_1 чорного кольору; поліетиленовий пакет з речовиною зеленого кольору розміром 4х6 см, знизу сплавлений; шість коробок розміром 11х15 см від сім-карт оператора мобільного зв`язку «lifecell» та картки на номери НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_3 , НОМЕР_9 ; картки оператора МТС НОМЕР_10 , НОМЕР_11 ; картки оператора Djuice НОМЕР_12 (основна і запасна), НОМЕР_13 ; картки оператора Київстар НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 ; диск у коробці зі шкільного випускного за 2009 рік м. Біла Церква ЗОШ № 11 11-В клас; зошит зеленого кольору із зображенням котів з чорновими записами мобільних номерів; листок паперу із номером « НОМЕР_17 ОСОБА_31 » розмірами 7х11 см; листок із зошита в клітинку із записами рукописного тексту з номерами телефонів розмірами 16х20; картка microSD на 16Гб з адаптером чорного кольору в прозорій упаковці; заламіноване посвідчення учасника організації сприяння ЗСУ на ім`я ОСОБА_8 ; шорти сірого кольору з літерою «В» на правій кишені справа; темно-сіра футболка чоловіча з надписом «Reebok»; копія паспорту на ім`я ОСОБА_32 на аркуші А-4; копія паспорта на ім`я ОСОБА_33 на аркуші А-4; копія картки ІНН № НОМЕР_18 на ім`я ОСОБА_34 на аркуші А-4; копія паспорту на ім`я ОСОБА_35 на аркуші А-4; дві довіреності на ім`я ОСОБА_36 на аркушах А-4 від ОСОБА_37 та ОСОБА_38 на голосування; жорсткий диск HD 753 LJ, s/n s13HJ1KQ604645; жорсткий диск HD 160 JJ, s/n S08HJNL508644; коробка від мобільного телефону LG L 90, IMEI A: НОМЕР_19 , IMEI B: НОМЕР_20 , які були упаковані в поліетиленовий пакет та опечатано.

Вищевказані письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке викладене у даному вироку суду.

Разом із тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник просили суд виправдати останнього за обвинуваченням його у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, оскільки у ОСОБА_8 був відсутній умисел на проникнення до території домоволодіння АДРЕСА_3 та останній опинився там випадково, через конфлікт з потерпілою. Також сторона захисту вважала, що оскільки потерпіла не є власницею цього будинку та прибудинкової території, за її заявою таке кримінальне правопорушення не могло бути внесене в ЄРДР. Просили виправдати ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, оскільки відсутня заява власників вказаного домоволодіння щодо вчинення цього злочину.

Втім, суд не може погодитись із такими доводами сторони захисту за таких підстав.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 зареєстрована та проживає у будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Даний будинок є власністю чоловіка потерпілої ОСОБА_5 та його матері в рівних частинах, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.1975 року та Договору дарування серії ААЕ № 478956 від 08.04.1997 року. Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку за № 012499 Серії ІІ-КВ та №012500 Серії ІІ-КВ земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_39 та чоловіку потерпілої ОСОБА_40 ..

Недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.

Відповідно до статті 30 Конституції України передбачено, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (статті 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, частиною першою статті 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Також статтею 162 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла громадян.

Отже, в Конституції та інших законах України не передбачено право будь-кого і будь-коли проникати в житло чи інше володіння особи тільки тому, що там хтось незаконно перебуває та володіє ним, окрім невідкладних випадків, зазначених у частині другій статті 30 Конституції України.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 березня 2016 року недоторканість житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканість приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві.

Так, згідно з частиною другою статті 233 КПК (в редакції Закону України № 4651-17 від 13 квітня 2012 року) під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

При цьому кримінальним і кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язковості такої ознаки житла особи чи її іншого володіння, як належність їх особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (статті 317, 395 ЦК).

В постанові ВСУ зазначено, що виходячи з принципу недоторканості житла та іншого володіння особи та з огляду на визначення поняття іншого володіння особи, наданого в частині другій статті 233 КПК, під ним розуміються предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них. При цьому зазначення про законне чи незаконне володіння як житлом, так і «іншим володінням» особи вказує на будь-які підстави набуття особою фактичного права володіння цим майном (права мати річ), яке може бути як пов`язаним, так і не пов`язаним з юридичною фіксацією цього факту (отриманням права на річ).

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

Таким чином, встановлення законності чи незаконності фактичного володіння особи житлом чи іншим володінням знаходиться поза межами диспозиції статті 162 КК України.

Для визначення предмету цього злочину має значення лише встановлення, чи відноситься він до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у статті 233 КПК, та чи підпадає цей об`єкт під ознаки фактичного володіння ним особи як житлом чи «іншим володінням», тобто чи проживала ця особа у будинку, утримувала земельну ділянку та фактично користувалася ними, не зважаючи на спірність реалізації цих повноважень. Наявність спору щодо зазначених об`єктів не виключає фактичного володіння та користування ними.

Як вбачається із досліджених судом доказів, і цього не оспорює сторона захисту, земельна ділянка, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_3 є власністю чоловіка потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_41 , та вони тривалий час проживають у даному будинку разом і користуються його прибудинковою територією та утримують її. Вказана земельна ділянка огороджена стаціонарним парканом із хвірткою, яка закривається і вільний доступ до неї відсутній.

Проникнення обвинуваченого на вищевказану прибудинкову територію в супереч волі потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила обвинуваченого, що не дозволяє йому заходити, тобто без дозволу володільця і без законних підстав, в тому числі із застосуванням насилля у відношенні потерпілої, шляхом завдання їй удару в обличчя від якого вона впала, завдяки якому фактично обвинувачений і зміг потрапити через хвіртку на подвір`я вказаного володіння, є порушенням недоторканості іншого володіння особи, яке тягне настання відповідальності за частиною другою статті 162 КК України.

Крім того, суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

При цьому умисел винної особи спрямований на незаконне проникнення до житла чи іншого об`єкту («іншого володіння»), яким фактично володіє потерпілий, що усвідомлюється винним, однак не потребує встановлення обізнаності останнього в підставах володіння потерпілим зазначеним майном (законності чи незаконності такого володіння).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 неодноразово наголошувала, що повідомила обвинуваченого про те, що не дозволяє йому проходити на її подвір`я та в будинок, разом із тим, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій всупереч волі потерпілої, діючи умисно та завдавши їй удару, через який потерпіла не змогла чинити йому перешкоди, зайшов до подвір`я будинку в якому постійно проживала потерпіла та її родина.

Суд також враховує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , ступеню їх тяжкості, не оспорював часу, місця, способу їх нанесення та механізму завдання ударів потерпілої, а лише оспорював мотив вчинення ним таких дій.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних злочинів викладених у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 162 КК України, вірно, оскільки він своїми умисними діями незаконно проник до володіння потерпілої, із застосуванням насильства. Також суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив потерпілої тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Положення ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Але, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003689 від 01.11.2016р., який надійшов до суду на розгляд з Прокуратури Київської області ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні наступних злочинів.

У невстановлений час, у ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень голові Коцюбинської селищної виборчої комісії Ірпінської територіальної виборчої комісії ОСОБА_5 , з метою перешкоджання її службової діяльності. З метою реалізації свого злочинного плану 13.06.2017 року о 16 год. 4 хв. ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою, прибули на вул. Фрунзе смт. Коцюбинське Київської обл., з метою огляду домоволодіння в якому проживає ОСОБА_5 та планування вчинення злочину. 14.06.2017 року, о 7 год. 30 хв. ОСОБА_8 , постукав до калитки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де постійно проживає ОСОБА_5 . Двері калитки відчинила ОСОБА_5 , після цього ОСОБА_8 , представився працівником інтернет-провайдера та запропонував останній надати послуги щодо підключення до мережі інтернет, на що остання відмовилась. Після відмови ОСОБА_5 від послуг ОСОБА_8 , останній достовірно знаючи про те, що ОСОБА_5 являється головою Коцюбинської селищної виборчої комісії Ірпінської територіальної виборчої комісії, з метою перешкоджання її службовій діяльності, наніс останній удари кулаками в область голови. Отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вищевказаними діями, за версією сторони обвинувачення, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 350 КК України, а саме умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку із її службовою діяльністю.

Згідно вимог ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності. Законодавець визначає, що вирок суду вирішує питання достовірності обвинувачення, висунутого щодо конкретної особи, по суті. Вирішення цього питання пов`язане із з`ясуванням великого кола питань, які є невід`ємною складовою частиною складу кримінального правопорушення. Лише в результаті судового розгляду і лише за вироком суду особа може бути визнана винною у вчиненні злочину.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши надані сторонами докази, керуючись ст.ст. 22, 23 КПК України щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів й у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно вимог ст. 321 КПК України, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд згідно вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а також керуючись ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, характеризується прямим умислом і спеціальною метою. Обов`язковою ознакою цього злочину є мета - припинити діяльність службової особи чи громадянина, який виконує громадський обов`язок, або змінити характер цієї діяльності в інтересах того, хто погрожує. Під інтересом особи, яка погрожує, слід розуміти не тільки її особисті інтереси, а й інтереси інших людей, у долі яких вона зацікавлена. За змістом закону відсутність такої мети виключає кваліфікацію за ст. 350 КК України. Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. ч. 2 і 3 ст. 350 КК України характеризується прямим або непрямим умислом.

Однак, пред`явлене обвинувачення не було доведено стороною обвинувачення належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Так частина обставин, викладених стороною обвинувачення в обвинувальному акті, підтверджуються лише наступними письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Згідно листа Центральної виборчої комісії № 21-22-1174 від 05.07.2017 року, за наявної в Комісії інформації Ірпінська міська виборча комісія Київської області постановою від 11.09.2015 року № 11 сформувала склад Коцюбинської селищної виборчої комісії Київської області та призначила головою ОСОБА_5 , яка дотепер виконує обов`язки голови вказаної комісії. Також, зазначено, що повноваження члена територіальної виборчої комісії припиняються з моменту сформування нового складу територіальної виборчої комісії у порядку, визначеному Законом України «Про місцеві вибори».

Відповідно до Розпорядження № 230 про прийняття на роботу від 19.12.2016 року, ОСОБА_5 було прийнято на посаду спеціаліста І категорії по нарахуванню субсидій виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради з 20.12.2016 року на умовах укладеного з нею контракту.

Як вбачається з Додатка № 1 до Постанови Ірпінської міської виборчої комісії Київської області № 11 від 11.09.2015 року Про формування складу Коцюбинської селищної виборчої комісії Київської області, ОСОБА_5 являється головою вищевказаної комісії.

Таким чином, стороною обвинувачення було доведено лише те, що потерпіла ОСОБА_5 є службовою особою та може бути потерпілою за ч. 2 ст. 350 КК України.

Інших належних та допустимих доказів, які б безпосередньо доводили обставини вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, а саме його обізнаність щодо діяльності потерпілої та її роду занять, наявність у обвинуваченого мети припинити діяльність потерпілої ОСОБА_5 як голови Коцюбинської селищної виборчої комісії Київської області, попередня домовленість обвинуваченого із будь-якою особою щодо вчинення в її інтересах таких дій, в ході судового слідства не здобуто.

В судовому засіданні ОСОБА_8 наголошував, що він не проживає в смт. Коцюбинське, особисто не знайомий з потерпілою ОСОБА_5 , та не був обізнаний ким саме вона працює та яку виборну посаду займає. Такі показання обвинуваченого не були спростовані стороною обвинувачення жодним з доказів. Допитані у судовому засіданні потерпіла та свідки пояснили, що їм невідомо чи був обізнаний обвинувачений про службову діяльність потерпілої та її посаду, а лише висловили припущення, що він був залученим до цих дій за гроші особою, яка була обізнана щодо цього та мала мету припинити службову діяльність потерпілої.

В статті 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що встановлення очевидної недопустимості доказу тягне за собою обов`язок суду визнати його недопустимим та припинити його дослідження.

Судом встановлено, що не всі надані прокурором докази отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд, дослідивши в судовому засіданні відеозапис наданий стороною обвинувачення з місця затримання ОСОБА_8 , на якому останній повідомляє про вчинення ним побиття ОСОБА_5 за винагороду у 1000 гривень, вважає, що такі показання обвинуваченого не можуть бути допустимим та належним доказом його вини у інкримінованому стороною обвинувачення злочині, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, з огляду на положення п.п. 3,4 ч. 2 ст. 87 КПК України. Оскільки, згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, тому суд бере до уваги показання обвинуваченого, надані ним безпосередньо у судовому засіданні під час судового слідства.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Відповідно до частини 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Згідно з частиною 1 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, покладається на сторону обвинувачення.

Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_8 злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, а саме умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі, у зв`язку із її службовою діяльністю.

Враховуючи дослідженні судом докази, відповідно до ст. 337 КПК України, суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає необхідним скористатися правом і вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_8 в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 350 КК України, та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який маючи не погашену судимість, на шлях виправлення не став та скоїв нові умисні злочини викладені в даному вироку суду, офіційно не працює, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до висновку досудової доповіді складеної, згідно з ст. 314-1 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , беручи до уваги наявну інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного злочину, орган пробації вважає, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкість скоєного, що вчинені ним злочини, відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченої.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання може бути рецидив злочину. Судом встановлено, що обвинувачений вчинив новий умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України викладений у даному вироку суду, до погашення судимості за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2015р.. Разом із тим така обтяжуюча обставина не була інкримінована обвинуваченому органом досудового розслідування при складанні обвинувального акту. Враховуючи положення ст. 337 КПК України суд зазначає, що обтяжуючи покарання обвинуваченого обставини відсутні.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 слід обчислювати з 20.03.2019 року.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.) ОСОБА_8 , слід зарахувати у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання обвинуваченого, а саме з 14 червня 2017 року до вступу даного вироку в законну силу, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Також, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню, а саме за проведення експертиз 9565 грн. 32 коп..

Цивільні позови в даному кримінальному провадженні не заявлялись.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 374-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 162 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015р.) зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , обчислювати з 20.03.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення комплексної судово-імунологічної та молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-2/52-10-1/590 від 20.11.2017 року у сумі 9565 грн. 32 коп..
Речові докази по даному кримінальному провадженню речі поміщені в поліетиленовий пакет чорного кольору, прошитий з пояснювальним написом «Кримінальне провадження № 0000360, речі вилучені під час ОМП за адресою: вул. Фрунзе 13, м. Вишгород Київської області», скріплений підписом слідчого, який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів прокуратури Київської області повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі неподання апеляційної скарги.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1