Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1532/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
засудженого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивує тим, що вироком апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2002 він засуджений до довічного позбавлення волі. Хоча нормами ст.ст. 81, 82 КК України не передбачено звільнення його умовно-достроково від відбування покарання, однак він звертається до суду за нормами міжнародного права, зокрема, відповідно до положень ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
09.07.2013 Європейський суд з прав людини прийняв рішення в справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства». Відповідно до п.п. 119-122 цього рішення «довічний вирок» (тобто, нескорочуване довічне позбавлення волі) не відповідає статті 3 Конвенції, оскільки суперечить законній меті ув`язнення, покарання і виправлення, а також принижує людську гідність. Нескорочуваним слід вважати довічне позбавлення волі, якщо на законодавчому рівні не визначено правової процедури перегляду цього покарання і вироку.
Також, 20 травня 2014 року Європейським судом з прав людини було постановлено рішення в справ Ласло Маг`яр проти Угорщини заява № 73593/93. Відповідно до п.п. 46-53 з урахуванням п.п. 44-45 даного рішення суд заявив «принцип верховенства права підтверджує, що гуманне виконання довічного позбавлення волі може бути забезпечено тільки, якщо засуджений має конкретну і принципово досяжну можливість повернути собі свободу в майбутньому» і дійшов до висновку, що надання можливості помилування саме по собі являється недостатнім. А також, якщо внутрішнє законодавство не передбачає жодного механізму чи можливості для перегляду довічного ув`язнення, невідповідність ст. 3 Конвенції виникає вже на момент винесення вироку про довічне ув`язнення, а не на більш пізньому етапі позбавлення волі.
Так як він на даний час відбув більше 25 років покарання (за власним підрахунком), не є злісним порушником режиму утримання, за останні 10 років немає жодного стягнення, враховуючи його вік (58 років), стан здоров`я (хворіє на асму, має гіпертонічну хворобу, потребує планової операції), вважає, що відбуте ним покарання достатне для його виправлення і запобігання скоєнню ним інших злочинів.
В зв`язку із вищевикладеним просить суд застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання обмеживши термін покарання відбутим строком.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задоволити.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд при вирішенні клопотання застосувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні просила в задоволенні клопотання відмовити, оскільки положеннями ст. 81 КК України не передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб засуджених до довічного позбавлення волі.

Заслухавши пояснення засудженого, думку захисника, прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вироком судової палати з кримінальних справ Черкаського апеляційного суду від 28.01.2002 ОСОБА_4 був засуджений за ст. 190-1 КК України (в редакції закону 1960 року) до довічного позбавлення волі, за ст. 69 КК України (в редакції закону 1960 року) до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, за ч. 4 ст. 187 КК України (в редакції закону 2001 року) до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, за ч. 2 ст. 223 КК України (в редакції закону 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. На підставі ст. 42 КК України (в редакції закону 1960 року) за сукупністю злочинів ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Строк відбуття покарання рахується ОСОБА_4 з дня його затримання 12.04.1998.

Вирок апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2002 відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 09.07.2002.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Отже, зі змісту положень ч. 1 ст. 81 КК України вбачається, що особами, до яких може бути застосований інститут умовно-дострокового звільнення є засуджені до покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі.
При цьому, відповідно до положень ст. 51 КК України «позбавлення волі на певний строк» та «довічне позбавлення волі» є різними видами покарань.

Із аналізу змісту ч. 3 ст. 81 КК України вбачається, що обов`язковою умовою для можливості звільнення засуджених від відбування покарання умовно-достроково є фактичне відбуття ними певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненного ними злочину. При цьому вказаними положеннями не передбачено який строк слід відбути засудженим до довічного позбвалення волі для можливості умовно-дострокового звільнення їх від подальшого відбуття покарання. А отже, суд приходить до висновку, що застосування інституту умовно-дострокового звільнення до засуджених до довічного позбавлення волі законодавцем не передбачена.

Водночас, розглядаючи питання про можливість звільнення засудженого ОСОБА_4 умовно-достроково суд зазначає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення наданої ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання має чотири стягнення, заохочень немає, відомості про працевлаштування відсутні, а отже, суд приходить до висновку, що попри відсутності підстав для застосування до засудженого інституту умовно-дострокового звільнення осіб, які довічно позбавлені волі, також не вбачається підстав передбачених ст.81 КК України, які мають бути доведені засудженим.

На підставі ст.81 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ч.3 ст.154 КВК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання ВІДМОВИТИ.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом семи днів з дня її оголошення, а для засудженого з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1