Справа № 461/7760/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/106/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 червня 2018 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 01.06.2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України через відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що у невстановлений час та за невстановлених обставин, діючи умисно, за відсутності передбаченого законом дозволу, придбав пістолет моделі «ЕКОL Major» № НОМЕР_1 , який є нестандартною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, а також п`ять патронів з маркувальними позначеннями « ОСОБА_10 », що є боєприпасами, які зберігав та носив при собі. Вказаний факт виявлено працівниками поліції. 22.03.2017 року приблизно о 00.05 год. цю вогнепальну зброю та боєприпаси до неї вилучено працівниками поліції у приміщенні Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, що по вул.Мартовича, 2 у м.Львові, під час встановлення його особи і перевірки можливої причетності до незаконного заволодіння транспортним засобом та збуту наркотичних засобів.
Прокурор ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст.236, 237 КПК України, що призвело до визнання недопустимими доказами протокол огляду місця події від 22.03.2017 року. Крім цього, прокурор вважає невмотивованими висновки суду про відсутність вини в діях ОСОБА_7 та при цьому покликається на покази самого ОСОБА_7 , який вказав, що дізнався, що пістолет і патрони є вогнепальною зброєю та боєприпасами лише після проведення експертизи, однак сам ОСОБА_7 знав як з ними необхідно поводитися. При цьому, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 при знаходженні пістолета та боєприпасів мав би повідомити поліцію, а не вчиняти активних дій щодо знайдених предметів.

Таким чином, прокурор вважає, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та сам вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурори підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Обвинувачений та захисник заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурорів, пояснення захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який суд зробив на підставі ґрунтовного аналізу та оцінки перерахованих у вироку доказів про те, що ОСОБА_7 знайшов, зберігав та носив при собі предмет, схожий на травматичний пістолет (моделі «ЕКОL Major» № НОМЕР_1 ), та пять патронів, схожих на не бойові (травматичні). Проте ОСОБА_7 вважав, що патрони не бойові і пістолет не бойовий. Перелічені предмети були оглянуті та вилучені в приміщенні Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, куди був доставлений ОСОБА_7 працівниками патрульної поліції.
Такі обставини справи крім показів обвинуваченого підтверджені показаннями свідка ОСОБА_11 , який є працівником патрульної поліції та який зазначив, що при поверхневій перевірці ОСОБА_7 останній повідомляв, що у нього є пістолет, який не є бойовий, а є травматичний і тому дозволено його носіння.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 стало відомо, що предмет, схожий на пістолет та патрони є вогнепальною зброєю та бойовими припасами лише після проведення експертизи. В період придбання, знайдення та носіння вказаних предметів ОСОБА_7 не знав, що такі є вогнепальною зброєю та бойовими припасами.
За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що саме по собі придбання (знайдення), зберігання та носіння предметів, схожих на травматичні пістолет та патрони, споряджені гумовими кулями, не свідчить про умисел на незаконне придбання, зберігання та носіння саме вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
При апеляційному розгляді прокурор вказав, що саме наявність висновоку експерта №5/171 від 24.04.2017 року, згідно з яким пістолет моделі «ЕКОL Major» № НОМЕР_1 , який був вилучений у ОСОБА_7 , є нестандартною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю,- вже є підставою для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Водночас, із таким твердженням прокурора не можна погодитись, оскільки прокурор не надав жодного доказу на підтвердження суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме на наявність у діях ОСОБА_7 обов`язкової ознаки складу цього злочину - вини у формі прямого умислу.
Слід зазначити, що прокурор, незважаючи на те, що у своїй апеляції вказує на безпідставність та незаконність виправдання обвинуваченого та просить ухвалити новий вирок, проте при цьому прокурор у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України не порушив перед апеляційним судом питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, або про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції,- через що колегія суддів приходить до висновку, що прокурор повністю погодився із встановленими обставинами та доказами, дослідженими судом першої інстанції, а лише не погоджується із оцінкою, яку місцевий суд надав цим доказам.

Проте, в апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливі доводи на підтвердження свого висновку. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази у справі та ухвалив мотивоване рішення. Досліджені судом першої інстанції докази повністю узгоджуються між собою і не суперечать одне одному, а тому доводи апелянта про неналежну оцінку судом зібраних по справі доказів не знаходять свого підтвердження.
При цьому колегія суддів враховує вкрай пасивну процесуальну поведінку прокурора у суді першої інстанції та прокурорів в суді апеляційної інстанції по обов`язку доказування (ст.92 КПК України) обставин щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він був виправданий.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд першої інстанції на підставі дослідження і оцінки у сукупності всіх зібраних у справі доказів вірно дійшов до переконання про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та правомірно виправдав підсудного, при цьому будь-яких порушень норм кримінального чи кримінально-процесуального законодавства, які б впливали на правильність висновків місцевого суду, колегією суддів не виявлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та не може бути задоволена, а вирок суду першої інстанції слід залишити в силі, оскільки він у відповідності до ст.370 КПК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: