Ухвала

іменем України
11 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 562/3856/17
провадження № 51-6864км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 січня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
За вирокомЗдолбунівського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- ч. 2 ст. 311 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 18 січня 2019 року зазначений вирок суду залишив без змін.
Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він у лютому 2016 року по вул. Д. Галицького, 9 у м. Здолбунові Рівненської області, знайшов в автомобілі «Ауді» два поліетиленові пакети з психотропною речовиною метамфетаміном, загальною масою - 13,7051 грам, що є великим розміром, яку в подальшому зберігав у належному йому автомобілі "Мазда 6" (д/н НОМЕР_1 ) для власного вживання, без мети збуту.
Крім того, ОСОБА_5 у лютому 2016 року по вул. Д. Галицького, 9 у м. Здолбунові Рівненської області, знайшов у автомобілі «Ауді» скляну банку та каністру з полімерного матеріалу, в яких знаходилась соляна кислота, об`ємом 3758 мл., яка відноситься до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, та незаконно зберігав їх у гаражному приміщенні за місцем свого проживання, з метою використання для виготовлення психотропної речовини для власного вживання, без мети збуту.
В той же період часу засуджений по вул. Д. Галицького, 9 у м. Здолбунові Рівненської області, в автомобілі "Ауді", знайшов 948 таблеток білого кольору з маркуванням "О", які містять в собі прекурсор - псевдоефедрин, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлені заходи контролю, загальною масою 87,8 грам, що є великим розміром, які незаконно зберігав у приміщенні гаражу за місцем свого проживання для власного вживання, без мети збуту.
Крім того, ОСОБА_5 у лютому 2016 року по вул. Д. Галицького, 9 у м. Здолбунові Рівненської області, в автомобілі "Ауді" знайшов складові для лабораторного обладнання, які мають спеціальне хіміко-технологічне призначення для перетворення прекурсорів на готові до використання форми психотропних речовин та незаконно зберігав їх у гаражному приміщенні за місцем свого проживання для виготовлення психотропної речовини для власного вживання.
27 квітня 2017 року по АДРЕСА_1 , у період часу з 13:30 до 15:20 у гаражному приміщенні за місцем проживання та в автомобілі ОСОБА_5 "Мазда 6" (д/н НОМЕР_1 ), що належав засудженому, працівниками поліції було виявлено та вилучено вказані психотропні речовини, прекурсори та обладнання, призначене для виготовлення психотропної речовини.
У касаційній скарзі прокурор просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням прокурора, суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчинених діянь та всіх даних про особу винного і, не вмотивувавши належним чином свого рішення, необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про призначення покарання засудженому ОСОБА_5 із застосуванням положень ст. 75 КК, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу. Вважає, що оспорювана ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.
Події злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_5 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь за ч. 2 ст. 309 КК, ч. 2 ст. 311 КК, ч. 1. ст. 313 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Як убачається із змісту касаційної скарги, прокурор вказуючи на істотні порушення апеляційною інстанцією вимог кримінального процесуального закону, не зазначає які саме порушення, з огляду на положення ст. 412 КПК, були допущені цим судом та які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставами для його скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Фактично суть доводів касаційної скарги прокурора зводиться до незгоди із призначеним засудженому ОСОБА_5 покаранням із застосуванням положень ст. 75 КК та несправедливості цього покарання через м`якість.

Однак ці доводи не можна визнати прийнятними.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Як випливає із положень ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
З наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що аналогічні за змістом доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який переглядаючи кримінальне провадження, ретельно їх перевірив та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивувавши своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких його апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Зокрема, апеляційний суд, переглянувши вирок районного суду, дійшов висновку про додержання цим судом вимог статей 50 та 65 КК при призначенні покарання ОСОБА_5 , яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому, не вбачаючи підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, відмовив у її задоволенні.
Водночас апеляційний суд, погодившись із висновком суду першої інстанції про обрану ним міру покарання засудженому ОСОБА_5 у межах санкцій ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК, урахував особу останнього, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має незадовільний стан здоров`я, а також наявність на утриманні малолітньої дитини та непрацездатних батьків. Також судом було враховано висновок уповноваженого працівника органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_5 , який не становить небезпеки для суспільства, можливе без позбавлення або обмеження волі. Крім того, суд визнав щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину, вказавши на відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Окрім цього, при апеляційному розгляді було підтверджено, що ОСОБА_5 протягом 2016 - 2018 років займається волонтерською діяльністю, здійснюючи безкоштовні ремонт автомобілів для потреб Збройних сил України в зоні АТО та військових частин, надавав фінансову допомогу бійцям, які обороняли незалежність та суверенітет України придбання термобілизни, медикаментів, берців, що підтверджується довідкою «Волонтерський рух «Покрова», за що отримав численні письмові подяки.
А тому, врахувавши всі ці обставини, які за законом мають правове значення, апеляційний суд умотивовано дійшов згоди із судом першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Така позиція апеляційного суду не суперечить положенням статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає його меті, загальним засадам призначення покарання та є справедливим.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Касаційна скарга прокурора не містить доводів, які б свідчили про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і тягне за собою його скасування, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням положень статей 412 цього Кодексу.
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 січня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3