Справа № 166/1279/17 Провадження №11-кп/802/64/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 153 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, має малолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.153 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено обчислювати ОСОБА_7 з 11 вересня 2017 року.

Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави судові витрати у справі в сумі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 коп.

В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 11 вересня 2017 року, біля 16 год. 30 хв., в АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосувавши насильство, небезпечне для життя потерпілої, тобто, підбігши ззаду до останньої, закрив рукою рот та, приставивши ножа до її шиї, потягнув ОСОБА_10 у лісову посадку, де, застосовуючи погрози вчинення насильства, небезпечного для життя потерпілої, яке полягало у залякуванні здійснити розправу над нею, заволодів належним ОСОБА_10 мобільним телефоном «Nокіа RМ-1110 (215)» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 540 гривень, картою пам`яті вартістю 54,50 гривень та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 50 гривень, спричинивши малолітній майнову шкоду на загальну суму 644,5 гривень та тілесне ушкодження у вигляді поверхневої, колотої рани в ділянці підборіддя зліва, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №133 від 12.09.2017 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_7 , 11 вересня 2017 року, біля 16 год. 35 хв., в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись метою задоволення статевих пристрастей неприродним способом, затягнувши останню у лісову посадку, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, приставивши ножа до її шиї та застосовуючи погрози вчинення насильства, небезпечного для життя потерпілої, яке полягало у залякуванні здійснити розправу над потерпілою, принижуючи честь і гідність потерпілої, проти її волі, примусив повністю оголитись останню та нагнутись в положення її сідницями по відношенню до нього, завдавши малолітній глибокої моральної травми. Однак, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був помічений матір`ю ОСОБА_12 та втік з місця події.

У поданій апеляції обвинувачений та його захисник оскаржують вирок суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.187 КК України на ч.1 ст.186 КК України, а за ч.3 ст.15 ч.3 ст.153 КК України виправдати і призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Посилається на неконкретне обвинувачення. сформульоване судом, не відповідає показанням потерпілої. Також вказує, що суд змінивши формулювання вину сутого обвинувачення ОСОБА_7 , порушив його право на захист. Також вказує на відсутність застосування насильства щодо потерпілої та на недопустимість висновку судово-психіатричного експерта. Крім того, вказує, що суд дав неправильну оцінку протоколу огляду місця події від 11.09.2017.
В поданому запереченні прокурор у кримінальному провадженні вказує, що судова психолого-психіатрична експертиза проведена атестованими судовими експертами, а тому є законною та допустимим доказом.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та основні доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників, які апеляції підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, скасувавши вирок щодо ОСОБА_7 , прокурора, потерпілу та її законного представника, які апеляції заперечили і просили рішення місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження за доводами апеляційних скарг апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Доводи апеляційних скарг щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів є безпідставними та не заслуговують на увагу, так як були повністю спростовані дослідженими судом першої інстанції доказами в своїй сукупності.
Так, в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 показала, що вересні 2017 року їй потрібно було йти в дитячий садок за молодшим братом, з нею мав іти її однокласник ОСОБА_13 . По дорозі зустріла ОСОБА_7 , з яким привіталась Коли вони розминулись вона почула як ОСОБА_7 сказав, що забув телефон, він повернувся, підбіг до неї, закрив рота, підставив ножик, якого вона відчувала і бачила, і потягнув в кущі. При цьому він сказав, що якщо вона буде кричати, то він її заріже. Вона злякалася, просила, щоб він відпустив її. ОСОБА_7 у кишені її кофти побачив мобільний телефон Нокіа салатового кольору. Він сам взяв його і виключив звук. Тоді наказав їй роздягнутися і нагнутися. Вона весь час стояла до нього спиною. Вона це зробила, бо їй було страшно і тоді прибігла її мама. Мама кричала: « ОСОБА_14 стій, я тебе впізнала». ОСОБА_7 в цей час біг понад полями, через канаву за ним побігли матір та ОСОБА_13 .

Показання потерпілої повністю підтвердила її матір ОСОБА_12 , яка показала, що 11.09.2017 року, біля 16 год. 30 год. Її дочка пішла в дитячий садок, взявши з собою телефон «Нокіа» зеленого кольору. Через кілька хвилин до них додому прибіг ОСОБА_13 , який був сильно наляканий і при цьому сказав, що по дорозі в дитячий садок невідомий дядько потягнув ОСОБА_15 в кущі. Вона відразу побігла шукати дочку та зателефонувала до ОСОБА_16 , щоб той допоміг їй. По дорозі, у місці, вказаному ОСОБА_17 , в кущах в бік від дороги, на віддалі 2-3 м., вона побачила чоловіка, який був одягнений в камуфляжну куртку із капюшоном, та її дочку ОСОБА_18 , яка була повністю роздягнена, а чоловік стояв біля неї і тримав руку в ділянці штанів спереду таза. Вона крикнула, чоловік обернувся і вона впізнала у ньому ОСОБА_7 , який проживає неподалік. Вважаючи, що ОСОБА_7 хоче вчинити дії сексуального характеру щодо її малолітньої дочки, вона крикнула: « ОСОБА_14 , я тебе впізнала». Він відразу став тікати. Далі вона ОСОБА_19 зайшли на подвір`я ОСОБА_7 .. Там були матір та дружина ОСОБА_7 , а останній в цей момент виходив із погреба, був вже без куртки, в тих самих штанах і калошах. Він важко дихав, як після сильного бігу. Вона сказала, щоб віддав мобільний телефон. Оглядаючи свою дочку вона помітила у неї на шиї із лівої сторони застиглу кров. Юля пояснила, що ОСОБА_7 приставляв їй до шиї ножа і погрожував, що заріже.

Показання даного свідка повністю підтвердив свідок ОСОБА_20 , давши показання в суді першої інстанції.

Наведенні показання потерпілої та свідків були також підтверджені і під час слідчих експериментів. В ході проведення яких потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_20 детально розповіли і показали на місці події як саме і де ця подія відбувалася і результати цих слідчих дій повністю відповідають одні одній, зокрема, щодо місця події, результатам їх допитів (протоколи від 01 листопада 2017 року).

Показання потерпілої та свідків також підтвердив і свідок ОСОБА_21 , який показав, що у вересні 2017 року, вдень, він та ОСОБА_10 домовилися піти разом в дитячий садок. Вона пішла перша, а він трохи згодом. Почув, що затріщали кущі. Побачив в кущах ОСОБА_15 і дядька, який казав ОСОБА_22 : «Стій, бо заріжу» і тримав її однією рукою. Дядько був одягнутий в камуфляжну куртку з капюшоном на голові. Він побіг до мами ОСОБА_22 і розповів, що якийсь дядько посунув ОСОБА_15 в кущі. Вони разом побігли шукати ОСОБА_15 . Він показав мамі ОСОБА_22 місце. Мама ОСОБА_22 сказала: « ОСОБА_14 , стій, я тебе впізнала». Юля стояла роздягнутою.

Показаннями потерпілої та свідків, протоколами слідчих експериментів повністю спростовуються показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 щодо перебування ОСОБА_7 вдома.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи потерпілої від 11.10.2017, відсутні дані, які могли б поставити під сумнів показання потерпілої чи засумніватися у її здатності правильно відтворювати подію і обставину злочину.

Потерпіла та її матір прямо вказують на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила злочини. Вони проживають неподалік один від одного на одній вулиці, здатні впізнати обвинуваченого без будь-якого сумніву.

Вищенаведеними доказами в їх сукупності повністю спростовується посилання захисника на ту обставину, що до показань потерпілої та її матері слід ставитись критично, оскільки вони можуть оговорювати обвинуваченого.

Посилання сторони захисту на ту обставину, що в матеріалах провадження відсутні документи, які підтверджують вік малолітньої потерпілої є безпідставними і повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, у висновку судово-медичного експерта № 133 зазначено, що ОСОБА_10 , 2007 року народження, проживає в с. Видраниця Ратнівського району, учениця 5-го класу, свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , у висновку судово-психіатричного експерта № 255 зазначена дата народження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час допиту ОСОБА_10 як потерпілої встановлювалася дата її народження, у характеристиці ОСОБА_10 зазначено, що вона навчається в 5-му класі НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-дитячий садок» с. Видраниця.

Крім того, зовнішній вигляд потерпілої не дає жодних сумнівів щодо того, що вона є малолітньою, в тому числі і для обвинуваченого, який, до того ж, добре її знав до події, зокрема, знав, що вона є малолітньою, оскільки вони проживають на одній вулиці.

Доводи апелянтів щодо повторного визнання кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставиною, яка обтяжує покарання є голослівними і ґрунтуються на вимогах матеріального закону. Так як, відповідно до диспозиції інкримінованих злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не є кваліфікуючою обставиною, а тому правильно віднесена місцевим судом до обставин. які обтяжують покарання обвинуваченого.

Посилання сторони захисту в своїх апеляційних скаргах на те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч.3 ст.5 ч.3 ст.153 КК України є неконкретним і не відповідає диспозиції ст.153 КК України є надуманими.

На думку апеляційного суду, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є конкретним, чітким та зрозумілим із зазначенням всіх кваліфікуючих ознак, які дають підстави кваліфікувати злочинні дії ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.153 КК України, як незакінчений замах на вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, тобто задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства до потерпілої особи, вчинений щодо малолітньої особи.

Твердження апелянтів ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про визнання всіх речових доказів по даному кримінальному провадженню недопустимими доказами не заслуговує на увагу.

Таке клопотання було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевий суд вмотивовано зазначив у своєму рішенні, що відповідно до приписів ст.290 КПК України захиснику та обвинуваченому був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування, в тому числі надана можливість оглянути, скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, що підтверджено протоколом про надання доступу до матеріалів від 03 листопада 2017 року.

З зазначеного протоколу не вбачається, що обвинувачений та його захисник виявляли бажання оглянути, скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них. Стороні захисту була відома з наданих ним матеріалів конкретна інформація про речові докази у справі та їх детальний опис, тобто доступ до них був наданий. Захисником та обвинуваченим не надано жодних доказів того, що слідчий чи прокурор перешкоджали їм у намаганні оглянути речові докази, вчинити з ними інші дії. У їхніх заявах у згаданому протоколі речові докази взагалі не згадуються. А тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що речові докази у справі є допустимими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Посилання захисника на те, що первинні заяви матері малолітньої ОСОБА_12 на адресу поліції не містили всіх обставин, за якими ОСОБА_7 висунули обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів не заслуговує на увагу, оскільки такі заяви стали підставою для початку досудового розслідування. В ході проведення якого були встановлено всі обставини кримінальних правопорушень, на підставі яких щодо ОСОБА_7 висунуте обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження в суді.

Зміст перших заяв матеріал потерпілої жодним чином не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про недоведеність застосування фізичного насильства відносно потерпілої є безпідставними і спростовуються доказами, дослідженими судом.

Так, потерпіла показала в суді, що ОСОБА_7 підбіг до неї, закрив рота, підставив ножик, якого вона відчувала і бачила, і потягнув в кущі. І казав, що якщо вона буде кричати, то він її заріже.

Під час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлене тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани в ділянці підборіддя зліва. Це тілесне ушкодження утворилось від дії гострого предмету (предметів) без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх), можливо при обставинах, вказаних у постанові, терміном утворення не більше 1-2 доби до моменту обстеження (висновок експерта № 133).

Потерпіла ствердила, що дане ушкодження утворилось від дії ножа, якого приставляв обвинувачений.

Доводи обвинуваченого, про те, що він ножа не мав і що ушкодження могло утворитись від дії кільця на пальці, місцевим судом відхилені як непереконливі.

Потерпіла бачила ніж, усвідомлювала загрозу своєму життю і здоров`ю від нього, таке усвідомлення позначилося на її поведінці (зокрема, потерпіла виконувала накази обвинуваченого, навіть принизливі для неї), погроза застосування ножа обвинуваченим для позбавлення потерпілої життя проговорювалася обвинуваченим («казав, що якщо вона буде кричати, то він мене заріже»).

Таким чином, застосування обвинуваченим насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрози застосування такого насильства повністю доведене в судовому засіданні.

А тому посилання в апеляційних скаргах на перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.187 на ч.1 ст.186 КК України є безпідставним і не відповідає вимах матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд безпідставно взяв до уваги протокол огляду місця події від 11.09.2017 не заслуговують на увагу.

В ході огляду місця події (протокол від 11.09.2017) в меліоративному каналі без води виявлений належний потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон «Nокіа RМ-1110 (215)». Відповідно до висновку експерта № 506 від 20.10.2017, слід пальця руки, виявлений на телефоні, залишений ОСОБА_7 .

Стороною захисту в ході судового розгляду не надано будь-яких доказів, які б пояснювали походження відбитка пальця обвинуваченого на корпусі знайденого телефону.

При цьому слід зазначити, що обвинувачений визнав ту обставину, що він відкрито заволодів телефоном потерпілої.

А тому місцевий суд правильно взяв до уваги вказаний протокол, який в сукупності з іншими дослідженими доказами, свідчить про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Посилання апелянтів на те, що висновок судово-психіатричного експерта №255 є недопустимим, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Статтею 9 Закону України «Про судову експертизу», передбачено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Відповідно до наказу №2-од від 02.101.2017 в.о. головного лікаря Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м.Луцька затвердженго склад судово-психіатричної комісії в складі: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 .

На момент присвоєння 3 кваліфікаційного класу судового експерта ОСОБА_26 у 2007 році «Положення про кваліфікаційні класи судово-психіатричних експертів» не передбачало обмеження терміну чинності присвоєного кваліфікаційного класу та періодичності його підтвердження.

Посилання апелянтів на «Порядок проведення атестації та присвоєння кваліфікаційних класів судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікаційних класів судово-психіатричних експертів», який затверджений наказом МОЗ №889 від 02.08.2017, а склад відповідної експертно-кваліфікаційної комісії МОЗ України був затверджений тільки 29.11.2017 наказом №1488, а тому кваліфікаційна категорія ОСОБА_26 була дійсною.

Неповнота внесених до Реєстру атестованих судових експертів, даних щодо ОСОБА_28 жодним чином не може свідчити про відсутність підтвердженої його кваліфікації.

ОСОБА_27 15.05.2007 отримала «Сертифікат спеціаліста №1160», яким їй присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю судово-психіатрична експертиза. Атестаційною комісією управління охорони здоров`я Волинської ОДА від 26.02.2015 їй присвоєно першу кваліфікаційну категорію лікаря судово-психіатричного експерта з терміном дії до 26.02.2020. Отже, ОСОБА_27 , як атестований судовий експерт, згідно наказу головного лікаря №2 від 04.01.2017 проводила амбулаторну судово-психіатричну експертизу за законних підставах.

Твердження апеляційної скарги сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв сексуальних дій щодо потерпілої є безпідставними і не заслуговують на увагу та повністю спростовуються як показаннями потерпілої, свідків та обставинами провадження.

Потерпіла ОСОБА_10 показала, що обвинувачений сказав їй «роздягнутися і нагнутися. В корчах вона весь час стояла до нього спиною. Вона це зробила, бо їй було страшно і тоді прибігла її мама. Мама кричала: « ОСОБА_14 стій, я тебе впізнала». Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що такі дії ОСОБА_7 не можуть бути пояснені нічим іншим, як намаганням задовольнити свою статеву пристрасть. На той час телефоном він вже заволодів, потреби щось шукати у потерпілої не мав, так само як не мав з потерпілою особистих неприязних стосунків, якими могли бути пояснені такі дії. До того ж, обвинувачений наказав потерпілій нагнутися спиною до нього, і за показаннями свідка ОСОБА_12 , тримав руку в ділянці штанів спереду таза.

Задовольняючи свою статеву пристрасть, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлював, що він використовує погрозу застосування фізичного насильства, яке він також раніше застосовував для заволодіння телефоном (висловлену погрозу застосування ножа для позбавлення життя), потерпіла усвідомлювала застосування до неї такої погрози та підкоряла цій погрозі свою поведінку.

В ході судового розгляду не здобуто доказів того, що обвинувачений намагався зґвалтувати потерпілу, в той же час судом здобуті докази того, що ОСОБА_7 намагався здійснити насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, яке має багато форм.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що в ході судового розгляду повністю доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.3 ст.15 ч.3 ст.153 КК України, тобто (розбою) нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, та незакінченого замаху на вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, тобто задоволення статевої пристрасті неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства до потерпілої особи, вчинений щодо малолітньої особи.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевий суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів. які відносяться відповідно до ст.12 КК України до тяжких та особливо тяжких, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні малолітню дитину та хвору матір, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс добровільне відшкодування завданого збитку.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд відніс вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом враховано кількість вчинених обвинуваченим злочинів, обставини їх вчинення.

З врахуванням викладених обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 безальтернативний вид покарання, передбачений санкціями ч.1 ст.187, ч.3 ст.153 КК України позбавлення волі, врахувавши також і вимоги ст.68 КК України.

Остаточне покарання обвинуваченому місцевий суд визначив на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та обґрунтовано прийшов до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 статей 69 і 75 КК України місцевим судом не встановлено, як і не встановлено таких підстав судом апеляційної інстанції.

Призначене судом ОСОБА_7 покарання, на думку апеляційного суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді