Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________копія:_________
У Х В А Л А
Іменем України

28 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000065 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Київ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,-
За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року відносно його підзахисного ОСОБА_4 змінити та пом`якшити йому призначене судом першої інстанції остаточне покарання, призначене з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Згідно оскаржуваного вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. У відповідності з вимогами ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Подільського районного суду міста Києва від 03.12. 2015 року, призначено остаточне покарання ОСОБА_4 - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 8 (вісім) місяців. Термін відбування покарання встановлено рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 12 жовтня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначає, що висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного вироку, а саме, що стосується, як призначеного його підзахисному ОСОБА_4 покарання за вчинений злочин, так і призначеного йому остаточного покарання за сукупністю вироків не відповідають фактичним, встановленим судом обставинам кримінального провадження. Додає, що суд у вироку зазначив, що у судовому засіданні не встановив пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин, при цьому, в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що його підзахисний повністю визнав свою вину, тобто судом повинно було бути враховано щире каяття як пом`якшуюча покарання обставина. Крім того стверджує, що обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не було встановлено, а у вироку суду йде мова про обтяження покарання ОСОБА_8 , а не його підзахисному ОСОБА_4 , а тому такі вказівки суду у вироку вважає незрозумілими та невмотивованими, що на його думку, можливо покласти судом апеляційної інстанції в основу прийняття рішення про зміну оскаржуваного вироку.

За вироком суду, ОСОБА_4 , будучи засудженим і відбуваючи міру покарання у виді позбавлення волі з 08 листопада 2016 року у ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», на шлях виправлення не став, зарекомендував себе з негативної сторони, систематично порушував встановлений режим утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі неодноразово поміщався до дисциплінарного ізолятору установи (ДІЗО) та переводився в приміщення камерного типу (ПКТ).

Так, на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 08 серпня 2017 року за постановою начальника ДУ «Катеринівська ВК (№46)» від 09 серпня 2018 року засудженого ОСОБА_4 переведено до приміщення камерного типу строком на 2 (два) місяці за порушення режиму утримання, а саме у зв`язку із затриманням засудженого 21 липня 2017 року о 06-й год. 20 хв. у стані алкогольного сп`яніння під час проведення команди «підйом» та поіменної ранкової перевірки.

Після відбуття призначеного покарання в приміщенні камерного типу засуджений ОСОБА_4 позитивних висновків для себе не зробив та продовжував грубо порушувати встановлений режим утримання.

Так, 05 квітня 2018 року приблизно о 09-й год. 40 хв. у службовому кабінеті начальника відділення соціально-психологічної служби №8, начальником відділення засудженому ОСОБА_4 доведено, що згідно затвердженого графіка чергувань засуджених відділення СПС №8, відповідно до вимог ч.5 ст.118 КВК України, він є черговим по прибиранню жилих та підсобних приміщень відділення, а також прилеглої локальної дільниці відділення СПС №8. Однак ОСОБА_4 , будучи забезпечений в повному обсязі, одягненим за сезоном, взутим, нагодованим згідно норм та за станом здоров`я, маючи можливість виконувати законні вимоги адміністрації колонії щодо проведення дорученої роботи, в категоричній формі відмовився виконати вказану йому роботу по прибиранню кімнати виховної роботи.

При цьому, 19 березня 2018 року засуджений ОСОБА_4 комісією при начальнику установи був попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст.391 КК України «Злісна непокора законним вимогам адміністрації виправних установ».

Після цього, 05 квітня 2018 року приблизно 10-й год. 30 хв. засудженому ОСОБА_4 , повторно було запропоновано приступити до прибирання кімнати виховної роботи, проте останній знову, в категоричній формі, відмовився виконувати дану роботу. Будь-яких поважних причин для відмови від роботи засуджений ОСОБА_4 не висловлював.

Згідно довідки, виданої лікарем медичної частини від 05 квітня 2018 року, після проведення огляду засудженого ОСОБА_4 було встановлено, що він за станом здоров`я виконувати роботи по благоустрою установи може.

Також, суд встановив, що злісність намірів засудженого ОСОБА_4 підтверджується також тим, що за період часу з 13 листопада 2016 року по 19 березня 2018 року зафіксовано загалом 17 (сімнадцять) порушень вимог режиму утримання засудженим ОСОБА_4 , за що він обґрунтовано притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі 5 (п`ять) разів поміщався до ДІЗО та 1 (один) раз переводився до ПКТ.

Заслухавши суддю-доповідача, доповідь секретаря судового засідання з приводу неявки захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 у судове засідання, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, пояснення прокурора щодо безпідставності апеляційної скарги сторони захисту та міркування про обґрунтованість та вмотивованість вироку, який прокурор запропонував залишити без змін, ухваливши на місці рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , який не висловлював бажання про розгляд апеляційної скарги у його присутності, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного вироку суду першої інстанції без змін, із таких підстав.

Доведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, за наведених в оскаржуваному вироку обставин, підтверджується повним визнанням ОСОБА_4 своєї вини у його вчиненні та грунтується на сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказах, які суд першої інстанції дослідив у судовому засіданні та надав їм належну, на думку колегії суддів, та правильну оцінку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , як убачається із вироку, суд враховував тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше був неодноразово судимий, має задовільний стан здоров`я, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані судом за ст.391 КК України.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості - є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З приводу призначення покарання особі за вчинений злочин, Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами і доповненнями) надав роз`яснення, згідно яких при визначенні ступеня тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення обвинуваченою особою (форми вини, мотивів, способу, стадій, наслідків, що настали тощо), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати також його вік, стан здоров`я, поведінку, минуле (зокрема наявність не знятих чи непогашених судимостей), склад сім`ї, матеріальний стан тощо.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховуючи, обставину, яка обтяжує покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, зробив висновок, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах призначення йому покарання у виді реального позбавленні волі з частковим приєднанням до призначеного покарання невідбутої частини покарання у виді позбавленні волі за вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року.

Санкція ст.391 КК України передбачає безальтернативне покарання особі за вчинення даного злочину у виді позбавлення волі на строк до 3 (трьох) років.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, більш наближене до мінімальної межі, встановленої санкцією ст.391 КК України, районний суд виходив з того, що останній свою вину в скоєному визнав, раніше неодноразово судимий, і в період відбування покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за вчинення даного злочину, суд першої інстанції цілком дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у повній мірі врахував, як характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і дані про особу винного, що свідчить про законність оскаржуваної захисником адвокатом ОСОБА_7 частини вироку, а саме, що стосується призначеного покарання обвинуваченому.

Зокрема, як убачається із вироку, районний суд врахував у повній мірі те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, визнав обставину, що обтяжує його покарання, а саме рецидив злочинів, проаналізував негативну характеристику за місцем відбування покарання засудженого, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його особу - як негативну.

Між тим, доводи адвоката ОСОБА_7 про зміну вироку суду першої інстанції, з наведених у апеляційній скарзі доводів через невідповідність призначеного судом покарання ОСОБА_4 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості - є необґрунтованими.

Щире каяття, що на думку захисника, не було враховано ОСОБА_4 як пом`якшуюча покарання обставина судом першої інстанції, на думку колегії суддів врахована бути не може, так як з вироку слідує, що ОСОБА_4 , хоча, і визнав повністю вину у вчиненні злочину, однак, від надання пояснень з приводу його вчинення відмовився, покликаючись на положення ст.63 Конституції України.

Рецидив злочинів як обтяжуюча покарання обставина, що була судом першої інстанції врахована як обтяжуюча покарання обставина, у даному кримінальному провадженні мала місце, та належним чином врахована при призначенні покарання ОСОБА_4 , а зі встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 слідує, що комісією при начальнику установи останній був попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст.391 КК України, однак надалі продовжував допускати порушення у ході відбування призначеного вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2015 року в установі відбування покарань.

Колегія суддів вважає, що покликання захисника про врахування судом першої інстанції цієї обставини обвинуваченому ОСОБА_8 , що виключає її врахування його підзахисному ОСОБА_4 , не ґрунтуються на матеріалах справи, а апеляційний суд вважає, що у даному випадку такі посилання суду є технічною опискою та не виключають її наявність у діях ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення, як це передбачено п.1 ч.1 ст.407 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні №0000065 відносно ОСОБА_4 за ст.391 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:суддя-доповідач: ОСОБА_1