Справа № 173/1064/19
Номер провадження1-кп/173/145/2019
14 травня 2019 року Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області,
українця, громадянина України, розлученого, з середньою технічною
освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні
одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше судимого,
останній раз:
- 16.09.2011 року вироком Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70
КК України до 8 років позбавлення волі. Звільнився 20.04.2016 за
постановою суду від 12.04.2016 за ст. 81 КК України умовно-
достроково на не відбутий термін на 2 роки 1 місяць 16 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 20 лютого 2019 року, у невстановлений слідством час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яку винаймає потерпіла ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що у власності ОСОБА_5 є платіжна картка Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» карткового рахунку № НОМЕР_1 , яка знаходилась у сумці потерпілої ОСОБА_5 , та знаючи пін-код даної картки, користуючись тимчасовою відсутністю уваги ОСОБА_5 за своїми речами, реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння даною карткою, яка є важливим особистим документом, та грошовими коштами, що перебували на картковому рахунку, діючи з корисливих мотивів, таємно викрав вищезазначену банківську картку ОСОБА_5 (яка згідно Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657- ХП, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-Ш, п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-1У, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року) є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.
Після чого ОСОБА_4 з викраденою банківською карткою з місця вчинення кримінального правопорушення зник та таким чином заволодів нею.
У подальшому, 21 лютого 2019 року, в 00.03 години, ОСОБА_4 , знаходячись на пр. Шевченка в м. Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, використовуючи раніше викрадену у ОСОБА_5 картку ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» карткового рахунку № НОМЕР_1 , та знаючи пін-код до неї, за допомогою банкомату «Приватбанк» незаконно зняв з банківського рахунку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 500 гривень.
Після цього 21.02.2019 року, ОСОБА_4 , переслідуючи умисел направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 , з її банківської картки, пройшов до магазину «АТБ» на пр. Шевченка № 19, де в 00.21год., незаконно скористався викраденою у ОСОБА_5 банківською карткою, з метою оплати товару із даного магазину, що виразилось у проведенні розрахункової операції через електронний банківський термінал, на суму 72 гривні 90 копійок. Таким чином ОСОБА_4 , заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 572 гривні 90 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України визнав повністю та суду пояснив, що дійсно він викрав карточку з якої зняв гроші а потім карточку викинув. У скоєному щиро кається.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні суду пояснила, що при вказаних обставинах в неї дійсно було викрадено карточку. Прийшло смс-повідомлення про те, що з карточки зняті кошти. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного в мотивувальній частині вироку злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст.349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, оскільки всі досліджені судом докази логічно взаємопов`язані, послідовно доповнюють один одного та не мають протиріч суд, оцінивши їх окремо та в сукупності, з точки зору достатності приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доказана в повному обсязі та дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим особистим документом.
Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на думку суду обвинувачений є осудною особою.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує обставини та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, характеризується посередньо, скоєний ним злочин відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів та вчинення злочину особою, яка знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.50 КК України з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також запобігання скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами суд, з урахуванням обставин та ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, вважає необхідним призначити покарання у вигляді обмеження волі, в той же час, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, яке, на думку суду, буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання.
Питання про відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій судом не обговорювалось, оскільки потерпіла не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру.
Питання про речові докази підлягає вирішенню за правилами ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369- 371,373 -376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1(одного) року обмеження волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, терміном на 1 (один) рік.
На підставі п. п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України суд зобов`язує ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирається.
Речові докази у кримінальному провадженні пластикову картку, яка передана на зберігання потерпілій, після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського Апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд, протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той же термін з моменту вручення копії вироку.