Справа № 133/2443/18
Провадження №11-кп/801/290/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілого:

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000742 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.11.2018, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Непедівка Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, освіта базова, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 28.02.2008 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.153, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі, 11.08.2014 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців 15 днів арешту, 25.02.2016 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2016 скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі у місця позбавлення волі, не депутата;

засуджено ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і відповідно до ч.1 ст.76 КК України буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

встановив:
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за те, що 30.08.2018, після опівночі, вийнявши віконну раму, таємно проник до сараю розташованого на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 , в АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав два електродвигуни потужністю 1,5 КВ вартістю 1 300,00грн на суму 2 600грн, металевий вал від зерно млина вартістю 300грн, що належать ОСОБА_9 , які в подальшому виніс за межі домоволодіння. Після чого, разом із викраденим з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власним розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 900 гривень.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просили ухвалити новий вирок, яким засудити обвинуваченого до реального позбавлення волі, без застосування норм ст.75 КК України та просили внести більш конкретні дані у вступну частину вироку щодо судимостей обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; заперечення обвинуваченого проти його задоволення; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про скасування судового рішення із наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація скоєного в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Разом з тим, вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним.

Згідно ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положення ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім цього, відповідно до роз`яснень п.2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, і його минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).

Як видно з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не виконав вимоги названого закону і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного і призначив ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був раніше неодноразово судимим (тричі) за вчинення корисливих злочинів, у тому числі за вчинення тяжкого корисливого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства щодо особи, до реальної міри покарання, що належним чином не було враховано судом.

Крім цього, при ухваленні оскаржуваного вироку суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2016 за ч.2 ст.185 КК України вже звільнявся від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком 2 роки. Однак, ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 26.07.2016, через невиконання вимог п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, ОСОБА_7 скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та його направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі у місця позбавлення волі реально.

Наведене свідчить, що ОСОБА_7 вже надавалась можливість виправитись без ізоляції від суспільства, але він свідомо нехтував законним вимогам кримінально-виконавчої інспекції, не виконував умови звільнення з випробуванням, що характеризує його з негативної сторони, як особу виключно кримінальної спрямованості.

Також поза увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_7 , будучи звільненим з місць позбавлення волі у жовтні 2017 року, вже у серпні 2018 року знову вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Таким чином, навіть неодноразове призначення (3 рази) вироками судів покарання у виді реального позбавлення волі не попередило вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання із застосуванням норм ст.75 КК України, суд мав обґрунтувати необхідність застосування зазначених норм.

Суд формально послався на обставини, за яких визнав можливим звільнити ОСОБА_7 від реального відбування покарання із випробуванням відповідно до ст.75 КК України, проте не навів переконливих мотивів, за яких слід застосувати даний закон.

Крім цього, при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений, хоч і визнав вину, однак ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, будучи раніше неодноразово судимим, знову вчинив умисний злочин, протягом 2018 року він 5 разів притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його стійку антигромадську позицію.

За таких обставин можливо зробити висновок, що ОСОБА_7 не надавав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та не бажає ставати на шлях виправлення, тобто його виправлення і перевиховання неможливе без призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі. В протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Суд вважає за необхідне також врахувати висновок представника органу пробації, який підготував досудову доповідь, щодо високої імовірності вчинення інших правопорушень та що виправлення його без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства.

Ураховуючи вищевикладене, вважаю, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 4 роки необґрунтовано звільнив його від відбування даного покарання з випробуванням та іспитовим строком. Таке рішення суду суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст.50, 65, 75 КК України) та відповідно до ст.413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Неправильне застосування судом першої інстанцій норм ст.75 КК України призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (ст. 414 КПК України).

Разом з тим, суд вважає за необхідне за обставин визначених судом першої інстанції призначити покарання по строку у виді 3 років позбавлення волі.

Крім цього, відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.374 та роз`яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» до відомостей про особу підсудного, які мають значення для справи і які належить зазначати у вступній частині вироку, крім тих, що прямо передбачені у ст.374 КПК України, належать, зокрема, й такі: місце роботи чи навчання, громадянство, інвалідність, нагороди, дані про непогашену і незняту судимість.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий, у тому числі 25.02.2016 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 26.07.2016 ОСОБА_7 скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі у місця позбавлення волі.

Однак, у вступній частині вироку стосовно ОСОБА_7 не вірно зазначено, що він був засуджений вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2016 за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

В зв`язку з чим у вирок внести зазначені відомості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора задовільнити частково.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16.11.2018 щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок яким вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок суду набирає законної сили з моменту їх проголошення та може бути оскаржена до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3 місяців із дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
Суддя: