УХВАЛА
26 березня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівська обл.,
громадянина України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2010 року остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді дев`яти років одного місяця позбавлення волі.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та йому призначене покарання у виді шести років восьми місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2010 року остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді шести років дев`яти місяців позбавлення волі

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним, оскільки висновки суду не відповідають встановленим фактичним обставинам справи та доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження.
Апелянт звертає увагу на те, що під час допиту потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції останній вказав, що ОСОБА_5 підійшов до альтанки, в якій він сидів із ОСОБА_9 , вдарив його, після чого він впав на асфальт. Прокурор зазначає, що дані обставини підтверджуються відеозаписом з камери спостереження в кафе «Лімпомпо», проте судом необґрунтовано визнано даний відеозапис недопустимим доказом, з тих підстав, що суду ненадана копія, а оригінал.
Прокурор зазначає, що показання свідка ОСОБА_9 не можна приймати до уваги, оскільки під час судового розгляду вона вийшла заміж за обвинуваченого ОСОБА_10 .
На думку апелянта, суд першої інстанції допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показанням обвинуваченого та не дав належної оцінки всім дослідженим доказам у їх сукупності, в результаті чого дійшов хибного висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 К України, не знайшло свого підтвердження, відтак безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 13 червня 2015 року близько 06 год. 00 хв. разом з невстановленою судом особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи на території парку культури і відпочинку «Гідропарк», в приміщенні ресторану «Лімпопо», помітили, як з даного приміщення вийшли раніше не знайомий їм ОСОБА_8 та їх спільна знайома ОСОБА_9 і направилися до літньої альтанки, яка розмішена в глибині парку. Помітивши в руках ОСОБА_8 чоловічу сумку, ОСОБА_5 припустив, що там можуть знаходитися цінні речі та в нього виник злочинний умисел на заволодіння майном останнього з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_5 пройшов слідом за потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які сіли за столик в альтанці. При цьому, на столі поруч з ОСОБА_8 стояла чоловіча сумка, що належила ОСОБА_11 з його особистими речами та пляшка з-під шампанського. В подальшому ОСОБА_5 наблизився до потерпілого ОСОБА_8 , поставив одну ногу на лавку перед ним, чим відволік увагу останнього, після чого взявши пляшку з-під шампанського, наніс нею удар по голові ОСОБА_8 , таким чином застосував до потерпілого насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього.

Від завданого удару ОСОБА_8 впав на землю перед альтанкою. Після того, ОСОБА_5 накинувся на ОСОБА_8 та тією ж пляшкою наніс йому близько шести ударів по голові, завдавши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, від чого останній знепритомнів.
В подальшому скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 втратив свідомість, ОСОБА_5 заволодів сумкою вартістю 2500 грн., яка була у ОСОБА_8 та належала його знайомому ОСОБА_11 , в якій знаходились грошові кошти в сумі 10000 грн., мобільний телефон «НТС» вартістю 3000 грн. в чохлі вартістю 50 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», що не має матеріальної цінності, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що не має матеріальної цінності, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 , що не має матеріальної цінності, дисконтні картки різних магазинів в кількості 15 штук, що не мають матеріальної цінності.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні розбійного нападу та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Колегія суддів вважає таке рішення обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_5 та невстановлена особа, з метою заволодіння чужим майном, пройшли за потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували в альтанці поряд з рестораном «Лімпомпо», де ОСОБА_5 швидко наблизився до столу, за яким сидів потерпілий ОСОБА_8 , в руках якого перебувала чоловіча сумка, що належала ОСОБА_11 , та напав на потерпілого, застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, що виразилось у нанесенні біля шести ударів по голові пляшкою від шампанського, завдавши останньому тілесні ушкодження та фізичного болю. В подальшому ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_5 та невстановлена судом особа спільно почали наносити потерпілому удари руками по всіх частинах тіла та голови, від чого останній знепритомнів. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 втратив свідомість, вказані особи заволоділи його майном та з місця злочину зникли.
За таким формулюванням стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він діяв за попередньою змовою з невстановленою особою, яка теж наносила потерпілому удари по тілу і голові, від чого той знепритомнів.
Проте, ухвалюючи вирок про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 , суд кваліфікував його дії за ч.1 ст. 187 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що він діяв за попередньою змовою групою осіб.
Такий висновок суду ґрунтується на доказах, безпосередньо досліджених під час судового розгляду.
Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_8 , які він дав в суді першої інстанції і які були досліджені колегією суддів, оскільки той не бажав брати участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, потерпілий показав, що бив його один ОСОБА_5 , інших осіб, які б вчиняли дії, спрямовані на заволодіння майном, він не бачив. Разом з тим, він стверджує, що в той час, коли до нього підходив ОСОБА_5 , повз нього промайнула тінь людини, тому він вважає, що у ОСОБА_5 був спільник.
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 теж показала, що ОСОБА_5 діяв один і саме він вдарив потерпілого пляшкою з-під шампанського.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що її показання є неправдивими, оскільки вона після вчиненого ОСОБА_5 злочину з часом стала його дружиною.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 97 КПК України, суд оцінює кожний доказ не тільки з точки зору належності, допустимості, достовірності, а й в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що судом вірно прийняті показання свідка ОСОБА_9 на підтвердження висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки - вчинення ОСОБА_5 розбою за попередньою змовою групи осіб, оскільки її показання узгоджуються як з показаннями потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції стосовно того, що інших осіб, які вчиняли б дії, спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном під час нападу не було, так і з його показаннями, які він дав під час проведеного за його участі слідчого експерименту.
Так, під час проведення даної слідчої дії потерпілий показав, що коли до нього підійшов ОСОБА_5 , то за ним в кущах промайнула тінь людини. Проте удари йому наносила одна людина, а саме ОСОБА_5 .
Колегія суддів зазначає, що формулювання обвинувачення, в якому вказано, що разом з ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 наносила удари ще одна невстановлена особа, не узгоджується з показаннями потерпілого, які він давав під час проведення слідчого експерименту і які стороною обвинувачення визнаються достовірними.
За відсутності доказів, які б доводили вчинення ОСОБА_5 розбою за попередньою змовою групою осіб суд вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
За доводами апеляційної скарги прокурор вважає, що судом безпідставно визнано недопустимим доказами відеозапис з камери спостереження, встановленої в кафе «Лімпомпо».
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки даний відеозапис, який досліджений судом апеляційної інстанції, не містить жодної інформації стосовно перебігу подій інкримінованого ОСОБА_5 злочину. Отже, висновок суду про визнання зазначеного відеозапису недопустимим доказам жодним чином не вплинув на рішення суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу та на правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст.187 КК України та на призначення обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає положенням ст. 65 КК України.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 1 ст. 187 КК України та за правилами ст. 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3