КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 5 березня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон Meizu model Y685H, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 із сім картою № НОМЕР_4 , мобільний телефон Nokia model 6500s-1 (ідентифікувати IMEI мобільного телефону неможливо) з сім картою оператора мобільного зв`язку "Укртелеком" з ідентифікуючим номером НОМЕР_5 , вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_7 проведеного під час складання протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України від 09.11.2018 року.
Згідно ухвали, 09 листопада 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. З огляду на зазначене, з метою запобігання можливості передачі, відчуження майна, а також забезпечення конфіскації майна, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 5 березня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що клопотання слідчого подано до суду з порушенням строків, передбачених ст. 171 КПК України, при цьому слідчий суддя в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України не повернув дане клопотання.
Зазначає, що слідчий в клопотанні вказав, що метою арешту є фактично запобігання можливості передачі та відчуження майна, а також можливість конфіскації цього майна, разом з тим дана мета слідчим не доведена у відповідності до вимог ст. 170 КПК України
Звертає увагу на те, що матеріали додані до клопотання не містять жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, а також доказів можливості віднесення майна до категорії речових доказів та їх використання у кримінальному провадженні.
На думку автора апеляційної скарги хоча майно і визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, однак це не може бути єдиною підставою для його арешту.
Стверджує про безпідставне не повідомлення сторони захисту про розгляд клопотання слідчого про арешт майна.
Акцентує увагу на тому, що слідчий вже звертався з аналогічним клопотанням до слідчого судді про арешт даного майна, що залишилось поза увагою слідчого судді.
Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог КПК України, оскільки не встановлено правових підстав для арешту майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002572 від 22 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
09.11.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, яким передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, тобто є наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити таке покарання.
26.02.2019 року старший слідчий групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон Meizu model Y685H, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 із сім картою № НОМЕР_4 , мобільний телефон Nokia model 6500s-1 (ідентифікувати IMEI мобільного телефону неможливо) з сім картою оператора мобільного зв`язку "Укртелеком" з ідентифікуючим номером НОМЕР_5 , вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_7 проведеного під час складання протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України від 09.11.2018 року.
05.03.2019 року ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0002572 від 22 жовтня 2018 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, прокурора, захисника, власника майна та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на майно.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя може прийняти рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, з огляду на те, що в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з цим, як вбачається з ухвали місцевого суду, власник майна був присутній під час розгляду клопотання та мав можливість надати пояснення щодо суті клопотання.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 5 березня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого групи слідчих Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон Meizu model Y685H, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 із сім картою № НОМЕР_4 , мобільний телефон Nokia model 6500s-1 (ідентифікувати IMEI мобільного телефону неможливо) з сім картою оператора мобільного зв`язку "Укртелеком" з ідентифікуючим номером НОМЕР_5 , вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_7 проведеного під час складання протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України від 09.11.2018 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2110/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1