ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/478/19 Справа № 205/1868/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт ОСОБА_6
представника третьої особи, щодо
майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7
слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000655,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000655 від 22.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, було задоволено.Накладено арешт на автомобіль синього кольору марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_1 , який був вилучений 22.02.2019 року в ході огляду місця події, а саме ділянки місцевості поблизу адреси: м. Дніпро, вул. В. Івасюка, 32.
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів справи, під час проведення досудового розслідування в якості представника потерпілого допитано ОСОБА_10 , який повідомив, що 25.02.2019 року до КП «Дніпроводоканал» ДМР» надійшло повідомлення від співробітників поліції про те, що виявлено факт викрадення кришки каналізаційного колодязя. Після чого, при обстеженні мереж каналізацій було виявлено, що з каналізаційного колодязя, який розташований поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Караваєва, 24, була викрадена кришка. Також, ОСОБА_10 пояснив, що викрадена кришка є чавунною, вагою приблизно 30-40 кг, діаметром приблизно 60 см. Вартість такою кришки складає 1 200 гривень 00 копійок. Дана кришка була введена в експлуатацію 28.02.2013 року.
Таким чином, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що кришки люків, які знаходяться у багажнику автомобіля синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , належать КП «Дніпроводоканал».
Досудовим розслідування встановлено, що автомобіль синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що згідно довіреності від 11.08.2017 ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_12 , або ОСОБА_13 , або ОСОБА_6 , або ОСОБА_14 користуватися та розпоряджатися за своїм розсудом належним йому автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» д/н НОМЕР_1 .
Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, з метою забезпечення збереження речових доказів, суд прийшов до висновку, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування справи, у даному провадженні автомобіль синього кольору марки «ВАЗ» моделі «21099», д/н НОМЕР_1 , підлягає арешту.

ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.03.2019 року, оскільки про наявність арешту апелянт дізнався лише 21.03.2019 року, а копію оскаржуваної ухвали не отримував від суду першої інстанції, скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, а саме транспортного засобу марки «ВАЗ», моделі «21099», державний номерний знак НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, щоне був сповіщений належним чином про судовий розгляд відносно клопотання про накладення арешту майна, у зв`язку з чим був позбавлений права на захист та можливості надати слідчому суді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська достовірні відомості, які свідчать про необґрунтованість накладення арешту, і як наслідок, суд залишив поза увагою наступні факти, що санкція ст.185 КК України не передбачає конфіскації майна, таким-чином арешт накладено не обґрунтовано та з істотним порушенням норм процесуального права, таким чином оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Зазначає, що клопотання слідчого не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України, щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК.
Відповідно до клопотання слідчого, останній просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, при цьому, всупереч ч. ч. 1,2, 11 ст. 170 КПК, не наводить належного обґрунтування, що незастосування арешту призведе до наслідків, передбачених у вказані статті, а також у клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування та навіть посилання на те, що майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене або перетворене.
Вказує, що автомобіль перебуває у слідчого більше 1-го місяця відповідно до оскаржуваної ухвали, й слідчим/прокурором можливо було провести будь-які обшуки, огляди належного мені транспортного засобу.
Звертає увагу, що арештований автомобіль не є доказом чи предметом злочину, не підлягає спеціальній конфіскації., до клопотання не було додано повноважень прокурора та слідчого, а також відомостей про групу слідчих та прокурорів, які здійснюють досудове розслідування, судом не враховані наслідки арешту майна, клопотання слідчого не відповідає нормам законодавства, у ньому не зазначено реальних підстав для застосування арешту даного майна, користувач майна апелянт не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, у клопотанні відсутнє посилання на розмір шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, слідчим суддею порушені принципи розумності та співрозмірності обмеження права користувача майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирішуючи питання про дотримання скаржником строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику апелянта, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного скарження для останнього обчислюється з дня отримання ним копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.
Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що про наявність арешту апелянт дізнався лише 21.03.2019 року, а копію оскаржуваної ухвали не отримував від суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про пропущення апелянтом строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду та вирішення питання про його поновлення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, щопри вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що об`єктивна сторона розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, полягає у тому, що 22.02.2019 до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали співробітників поліції про те, що 22.02.2019 близько 13.40 год. невстановлена особа, знаходячись поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Караваєва, 24, таємно шляхом вільного доступу викрала майно, а саме кришку люку.
За даним фактом 22.02.2019 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
22.02.2019 року о 13 год. 37 хв. надійшов виклик на лінію «102» про «крадіжку» на перехресті вулиць Караваєва та Полковника Горленко в м. Дніпро. Встановлено, що заявник бачив, як невідомі особи зняли кришку люку, що розташований поблизу будинку 24 по вул. Караваєва в м. Дніпро, та поклали її до автомобіля синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 .
22.02.2019 року проведено огляд місця події на перехресті вулиць Караваєва та Полковника Горленко в м. Дніпро, в ході якого виявлено, що навпроти будинку № 24 по вул. Караваєва в м. Дніпро наявний люк із кабельною продукцією, проте кришка люка відсутня.
22.02.2019 року в період часу з 20.00 год. до 21.30 год. проведено огляд місця події ділянки місцевості поблизу адреси: м. Дніпро, вул. В. Івасюка, 32, де знаходився автомобіль синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , двері якого зачинені. Оглядом встановлено, що багажник вказаного автомобіля зачинений, але має пошкодження та частково підіймається від кузова приблизно на 2 см. При візуальному огляді встановлено, що в багажнику вказаного автомобіля знаходяться дві металеві кришки люку. В ході огляду, автомобіль синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , за допомогою служби евакуації, вилучений до Новокодацького ВП.
25.02.2019 року надійшла заява з КП «Дніпроводоканал» про те, що виявлено крадіжку кришки люку, який знаходився поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Караваєва, 24.
Під час проведення досудового розслідування в якості представника потерпілого допитано ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який повідомив, що 25.02.2019 до КП «Дніпроводоканал» ДМР» надійшло повідомлення від співробітників поліції про те, що виявлено факт викрадення кришки каналізаційного колодязя. Після чого, при обстеженні мереж каналізацій було виявлено, що з каналізаційного колодязя, який розташований поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Караваєва, 24, була викрадена кришка. Також, ОСОБА_10 пояснив, що викрадена кришка є чавунною, вагою приблизно 30-40 кг, діаметром приблизно 60 см. Вартість такою кришки складає 1 200 гривень 00 копійок. Дана кришка була введена в експлуатацію 28.02.2013.
Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобіль синього кольору марки «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довіреності від 11.08.2017 ОСОБА_11 уповноважив ОСОБА_12 , або ОСОБА_13 , або ОСОБА_6 , або ОСОБА_14 користуватися та розпоряджатися за своїм розсудом належним йому автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» д/н НОМЕР_1 .
Постановою слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 лютого 2019 року вищезазначене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000655.
У випадку, що розглядається, під час розслідування даного кримінального правопорушення, у слідчого цілком обгрунтовано виникла версія про те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а також засобом чи знаряддям вчинення злочину.
Це дає достатні підстави для припущення, що відбувся факт вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України - крадіжки, що є достатньо обґрунтованим для проведення кримінального розслідування та вжиття відповідних забезпечувальних заходів, а також на даний час цей транспортний засіб є безпосередньо засобом вчинення кримінального правопорушення і має доказове значення під час досудового розслідування. Дану позицію слідства підтримав суд першої інстанції під час розгляду клопотання про арешт вищевказаного майно та своїм рішенням задовольнив його, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З приводу апеляційних вимог в частині того, що ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого, та він жодним чином не має відношення до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з практики Європейського суду з прав людини, зокрема з його рішення від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», випливає, що для вирішення питання про обмеження прав та свобод особи на етапі досудового розслідування обставини, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. Крім того, апеляційні доводи у цій частині є передчасними, оскільки слідство ведеться на протязі достатньо короткого періоду та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000655 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4