ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0000312 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,українця,одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей,не працюючого, раніше не судимого. обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні і витрати на залучення експерта в сумі 2 тис. 574 грн.

Провадження№11-кп/822/100/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 286ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 35 тис. 240 грн. вирішено повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Скасовано арешт автомобілів «Mercedes-BenzSprinter-313 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , «ЗІЛ-131», номерний знак НОМЕР_2 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга першого заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 ,у якій апелянт, не оспорюючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого,просив скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.Вважає,що суд необгрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням,не врахувавши належним чином обтяжуючі покарання обставини-вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та настання невідворотних наслідків у виді смерті,а тому призначене із застосуванням ст.75 КК України покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.Просив ухвалити новий вирок,яким призначити покарання ОСОБА_7 у виді реального позбавлення волі та додаткове покарання.

На апеляційну скаргу прокурора надійшло заперечення захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, яка просила залишити вирок районного суду без змін, посилаючись на його законність, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді,доводи прокурора,який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку,доводи потерпілої ОСОБА_6 , яка вважає вирок суду законним і обгрунтованим та просила залишити його без змін,дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги,судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно вироку, ОСОБА_7 21 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mercedes-BenzSprinter», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 9 травня в с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області з необережності у виді злочинної недбалості, порушив п.п.12.2,12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із вантажним автомобілем «ЗиЛ-131»д/н НОМЕР_2 , який без осіб і вантажу був припаркований на правому узбіччі дороги, в напрямку руху автомобіля «Mercedes-BenzSprinter»,д/н НОМЕР_1 , внаслідок чого пасажирам автомобіля під керуванням обвинуваченого-потерпілому ОСОБА_12 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з фактом настання його смерті та потерпілому ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є правильними та апелянтом не оспорюються,а тому судова колегія відповідно до вимог ст.404 КПК України не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.Через такі загальні засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання для досягнення його мети,що передбачена ст.50 КК України.
Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.20,21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ,при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Судова колегія вважає, що таких вимог суд першої інстанції дотримався,оскільки повною мірою зважив на обставини,які закон зобов`язує враховувати при призначенні покарання,в тому числі і на ті,що викладені у апеляційній скарзі прокурора.
Так,судом враховано,що вчинений ОСОБА_7 злочин,хоча і відноситься до категорії тяжких,однак за формою вини вчинений із необережності.
При цьому обставинами, що обтяжують покарання, суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо малолітньої особи,а тому доводи прокурора про їх неврахування є необґрунтованими.
Наявні у провадженні докази свідчать про те,що раніше ОСОБА_7 не судимий, даних про те,що обвинувачений притягувався до іншого виду відповідальності(адміністративної,тощо) немає.
Як вбачається із характеристики №3345 від 22.09.2018 року за підписом сільського голови с.Романківці,по місцю проживання ОСОБА_7 хактеризується виключно позитивно,веде активний спосіб життя,до дорученої справи відноситься із відповідальністю,одружений ,виховує двох дітей (а.п.109 т.1)
На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває(а.п.112 т.1)
Судом встановлено,що сприяв слідству у встановленні фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди,повністю визнав вину у скоєному.
Отже,поведінка обвинуваченого свідчить про те,що те,що він щиро розкаявся у своїх діях,активно сприяв розкриттю злочину,і ці обставини правильно враховані судом як пом`якшуючі покарання(п.1.ч.1 ст.66 КК України) .
Також зі змісту вироку вбачається,що ОСОБА_7 після ДТП залишився на місці події,надавав допомогу потерпілим,коли прийшов до свідомості після зіткнення.
Відповідно до п.2-1 ч.1 ст.66 КК України надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину також є обставиною,що пом`якшує покарання.
У апеляційному суді потерпіла ОСОБА_6 пояснила,що із ОСОБА_7 вони перебувають у родинних відносинах,а тому смерть ОСОБА_12 та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 внаслідок ДТП обвинувачений переживає як особисту трагедію
Потерпіла,для якої смерть сина є незворотніми наслідками та тяжкою втратою(як і для обвинуваченого,який втратив племінника) просила не позбавляти волі ОСОБА_7 ,вважає,що звільнення від відбування покарання з випробуванням є достатньою мірою відповідальності для обвинуваченого,який щиро кається та доводить каяття своїми діями.
Аналогічні позицію потерпілі висловили у письмовій заяві ,поданій до районного суду та вказали,що претензій морального і матеріального характеру до обвинуваченого не мають,просили не позбавляти його волі.(а.п.39 т.2)
Із доводів потерпілих також встановлено,що ОСОБА_7 добровільно,повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілим,а тому ця обставина правильно врахована судом як така,що пом`якшує покарання(п.2.ч.1 ст.66).
Довідка про склад сім`ї,свідоцтво про народження свідчать про те,що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки,одружений,на його утриманні також двоє малолітніх дітей ОСОБА_14 ,2007 року народження та ОСОБА_15 ,2010 року народження.Також вбачається,що разом із обвинуваченим проживає бабуся похилого віку та дядько-інвалід дитинства та яким ОСОБА_15 допомагає(а.п.110,113,115-118 т.1).
Із медичних документів та висновку судово-медичного експерта №160 вбачається,що внаслідок ДТП ОСОБА_7 також отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості,і такі дані щодо стану здоров`я обвинуваченого теж підлягають врахуванню.(а.п120,121,203т.1)
Отже,врахувавши викладені вище обставини у їх сукупності,а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину,який є необережним тяжким,дані про особу обвинуваченого,який не судимий,позитивно характеризується,його вік,стан здоров`я,сімейний стан,наявність на утриманні малолітніх дітей,врахувавши обставини,що обтяжують покарання,а також зваживши на наявність декількох обставин,що його пом`якшують,прийнявши до уваги позицію потерпілих,які послідовно просили під час досудового розслідування,у заявах районному суду,а також під час апеляційного розгляду не позбавляти волі обвинуваченого,районний суд прийшов до обгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Таку ж позицію займав прокурор,який підтримував обвинувачення у районному суді та просив суд застосувати вимоги ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Підстав вважати,що внаслідок застосування цього закону про кримінальну відповідальність(ст.75КК України) ОСОБА_7 призначене надто м`яке покарання судова колегія не вбачає і таких достатніх підстав не наведено у апеляційній скарзі.
На думку колегії суддів, основне покарання у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням призначене судом із дотриманням принципу індивідуалізації покарання,узгоджується із позицією потерпілих, відтак є необхідним і буде достатнім для досягнення мети покарання,що передбачена ст.50 КК України
Підстав для скасування вироку в частині призначення покарання судова колегія не вбачає,а тому подану апеляційну скаргу слід відхилити.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2