ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/791/175/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: обрання запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003265, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 18 січня 2019 року. Крім того визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розміром 27 615 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а також на необґрунтованість судового рішення, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат посилається на відсутність правових підстав для застосування відносно ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказує, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та належним чином не обґрунтував свої висновки, щодо їх наявності, попри те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого ув`язнення.

Крім того, в порушення вимог ст.95 КПК України, слідчий суддя безпосередньо не допитував свідків, потерпілих та не досліджував фактичні дані.

Вважає, що відносно підозрюваного можливо обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю.

Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника, прокурора, у судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід-тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2.наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3.недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону при обранні виду та міри запобіжного заходу слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів провадження, 20 листопада 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (а.п.25-27).

Із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_9 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, 14 листопада 2018 року, близько 17:35 години, перебуваючи в магазині «Фреш» за адресою: м.Херсон, вул.І.Куліка, буд.114-ж, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, напрваленйи на протиправне заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав з сумки потерпілої ОСОБА_10 гаманець чорного кольору в якому знаходились грошові кошти у сумі 1022 грн. та мобільний телефон золотистого кольору, марки Xaomi Redmi 4-A, з номером телефону мобільного оператора «ВФ Україна», в результаті чого завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 4022 грн. після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами на які послався слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 14 листопада 2018 року (а.п.8); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 15 листопада 2018 року (а.п.15); протокол огляду місця події від 14 листопада 2018 року (а.п.9); протоколом огляду (а.п.11); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 15 листопада 2018 року (а.п.19); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 15 листопада 2018 року (а.п.18).

Розглядаючи клопотання слідчого Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя оцінивши вагомість вказаних доказів, а також інші, передбачені ст.178 КПК України, обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, прийшов до висновку, що лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може запобігти можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає такий висновок слідчого судді обґрунтованим, а доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту непереконливими.

Так, матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

При цьому в питанні визначення обґрунтованості підозри, суд апеляційної інстанції виходить із позиції Європейського суду з прав людини відповідно до якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

Що стосується висновку місцевого суду про наявність ризиків того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу злочину та особистості підозрюваного (його характеру, маральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального провадження (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань.
Враховуючи наведені в матеріалах провадження факти та обставини на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні середньої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, строком до 5 років, а також відомості, що характеризують особу підозрюваного, який в іншому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні аналогічного злочину та оголошений у розшук, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення корисливих злочинів (а.п.31-32), є громадянином Російської Федерації, не має зареєстрованого місця проживання, офіційно не працевлаштований, колегія суддів приходить до висновку про реальне існування ризиків того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, наведені ризики, а також відомості про особу підозрюваного свідчать про те, що не застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.
Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
На думку колегії суддів, обравши підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Посилання апеляційної скарги захисника на необхідність безпосереднього допиту в судовому засіданні потерпілих та свідків колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, адже ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.
При цьому, слідчим суддею відповідно до положень ст.178 КПК України та згідно з практикою Європейського суду з прав людини враховано наявність вагомих доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин та характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, у зв`язку із чим твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених слідчим ризиків, є непереконливими.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а підстав для застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, як про це зазначається захисником в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, а тому вона задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст. 404,405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року, якою ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4