Номер провадження: 11-сс/785/2110/18
Номер справи місцевого суду: 495/6975/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2013 року про накладення арешту на майно,-

встановив:

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0002974 від 31.08.2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене старшим прокурором Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 на накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця ДТП 31.08.2013 року, зокрема, на автомобіль «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до технічного паспорту НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Обгрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що вказаний вище автомобіль є речовим доказом, тому метою його арешту є забезпечення можливості проведення експертних досліджень та забезпечення цивільного позову, який можливо буде заявлений потерпілим.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, власником майна ОСОБА_5 була подана апеляційна скарга, в якій останній зазначив, що ухвала слідчого судді є безпідставною, оскільки клопотання слідчого надійшло до суду із порушенням строків та відсутня правова підстава для накладення арешту на автомобіль у зв`язку із тим, що його власник не має жодного процесуального статуту у вказаному кримінальному провадженні та за рахунок його автомобіля неможливо відшкодувати будь-яку шкоду.

Посилаючись на викладені обставини, власник просить ухвалу слідчого судді скасувати.

В судове засідання апеляційного суду від 26.12.2018 року прокурор та представник власника майна адвокат ОСОБА_8 не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання; від представника надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, у зв`язку із чим апеляційний суд доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду, на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України, за відсутності прокурора та представника власника майна та фіксування судового засідання згідно вимог ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювати.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Разом з тим, відповідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з зазначених у клопотанні пояснень апелянта, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, власник майна ОСОБА_5 та його представник, відповідно до журналу судового засідання Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2013 року (а.с. 10-12), дійсно не були присутніми при винесенні ухвали слідчого судді 04.09.2013 року, в судове засідання не викликалися; матеріали справи не містять жодних відміток про направлення власнику чи представнику копії зазначеної ухвали.

Водночас, до апеляційної скарги ОСОБА_5 додав повідомлення старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 №42/ос-2175 від 05.12.2018 року, в якому останній повідомляє його про неможливість повернення автомобілю «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , в зв`язку з існуванням ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2013 року, якою було накладено арешт на зазначений вище автомобіль.

Зазначена вище обставина свідчить про те, що доводи апелянта про обставини обізнаності власника майна про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді саме 05.12.2018 року відповідають дійсності, тому апеляційний суд вважає за необхідне прийняти їх до уваги.

Таким чином, строк оскарження ухвали слідчого судді в цьому випадку, відповідно до вищевказаних положень кримінального процесуального закону, необхідно обчислювати саме з моменту обізнаності про існування оскаржуваного рішення слідчого судді, тобто з 05.12.2018 року, а тому з урахуванням даних щодо подання апеляційної скарги, відповідно до відмітки організацій зв`язку на конверті, 10.12.2018 року, строк оскарження ухвали слідчого судді власником майна ОСОБА_5 фактично пропущений не був, апеляційна скарга подана своєчасно, в зв`язку з чим підстави для розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали - відсутні.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (в редакції від 11.08.2013 року), рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дають можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року), для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року), арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Частина 2 статті 171 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року), слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

В свою чергу, ч. 2 ст. 167 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про арешт майна (а.с. 1-2), в обгрунтування необхідності накладення арешту на вищевказаний автомобіль слідчий посилається на збереження його як речового доказу та забезпечення відшкодування майнової та моральної шкоди у разі можливого заявлення цивільного позову потерпілим. Разом із тим, до матеріалів провадження слідчий додає лише копії документів, які посвідчують право власності на зазначений автомобіль, однак ніяким чином не підтверджують доводи клопотання.

Так, матеріали провадження на підтвердження доводів прокурора про необхідність збереження автомобіля як речового доказу відсутня постанова органу досудового розслідування про визнання зазначеного автомобіля речовим доказом.

Окрім того, матеріали також не містять підтвердження подання потерпілим цивільного позову та його задоволення, що могло би бути підставою для накладення арешту задля забезпечення збереження автомобіля для майбутньої можливості відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

На перевірку викладених у клопотанні тверджень щодо необхідності накладення арешту та законності накладеного арешту на даний час, апеляційним судом було прийнято рішення щодо явки у судове засідання слідчого та прокурора у даному кримінальному провадженні, однак у визначений судом час, слідчий та прокурор в судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини неявки не повідомили, в зв`язку з чим апеляційний суд вимушений прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги на підставі наявних матеріалів клопотання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що норми кримінального процесуального закону, діючого на момент звернення слідчого із клопотанням про арешт майна, не надавали можливості накладення арешту на майно задля забезпечення можливого цивільного позову, оскільки для накладення арешту на майно необхідно, щоб такий позов вже був задоволений.
Встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року).

Частина 3 статті 172 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року), згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді (а.с. 14), розглядаючи клопотання, слідчий суддя районного суду при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення відповідно до клопотання слідчого, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту на зазначений автомобіль необхідне для збереження його як речового доказу та задля забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої злочином.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що норми п. 4 та 5 ч. 5 ст. 173 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року) передбачають, що в своїй ухвалі про накладення арешту на майно слідчий суддя зазначає, крім іншого, також заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно та порядок виконання ухвали.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали (а.с. 14), слідчий суддя вищевказаної вимоги кримінального процесуального закону не дотримався та не зазначив конкретний спосіб виконання ухвали про накладення арешту та спосіб обтяження майна, допустивши таким чином іще одне істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що завадило йому прийняти законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у в відповідності до вимог ст. 409 та 412 КПК України є підставою для його скасування, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України (в ред. від 11.08.2013 року), апеляційний суд Одеської області -

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2013 року, якою у рамках кримінального провадження №0002974 від 31.08.2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, зокрема, на автомобіль «ВАЗ-21063», н.з. НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_5 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене старшим прокурором Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно - повернути прокурору-процесуальному керівнику для усунення недоліків.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4