Справа № 583/1072/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" березня 2019 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000028 від 07.03.2019 року, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червона Хвиля Великобурлуцького району Харківської області, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , старшого солдат за призовом під час мобілізації, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , раніше не судимого,
за ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Військовослужбовець ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, за наступних обставин.
Так, старший солдат ОСОБА_5 27.04.2014 р. призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час часткової мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ). Далі, останній переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , де наказом командира (по стройовій частині) № 30 від 13.11.2014 р. старший солдат ОСОБА_4 зарахований до особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та цим же наказом призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_3 . В подальшому, у зв`язку із ліквідацією військової частини польова пошта НОМЕР_3 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 7 від 14.01.2016 старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.
Старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою ухилитися від військової служби самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_4 в умовах особливого періоду, маючи на меті тимчасово ухилитися від проходження військової служби.
При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини, старший солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
07.03.2019 старший солдат ОСОБА_4 вирішив самовільно звернутись до військової прокуратури Сумського гарнізону з метою припинення вчинення кримінального правопорушення та ухилення від проходження військової служби.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді робітника - підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_3 , в порушення ст. 65 Конституції України, ст.. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, 29.11.2014 р. самовільно залишив розташування вказаної військової частини, яка дислокується за адресою АДРЕСА_4 та продовжував ухилятися від військової служби до 07.03.2019 р. та в той же день добровільно з`явився до військової прокуратури Сумської області з метою припинити кримінальне правопорушення та продовжити військову службу в лавах Збройних Сил України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що з 13.11.2014 року він проходив військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 , яка розташовувалась в АДРЕСА_4 . 29.11.2014 року він самовільно, без дозволу командування військової частини, залишив територію військової частини НОМЕР_3 , в якій він проходив службу, та поїхав до м. Харкова за місцем проживання дружини, щоб вирішити з нею сімейний конфлікт. Його командування частини не відпускало зі служби, рапорту він не подавав, щоб його відпустили зі служби додому, відпустки йому не надавали, за дозволом залишити військову частину він до командування ні усно, ні письмово не звертався. Під час відсутності його у військовій частині він за медичною допомогою не звертався, на лікуванні у медичних закладах не перебував.
Заслухавши думку учасників судового розгляду: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , які не оспорюють фактичних обставин справи, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого.
За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.
Злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, так як він вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, позитивно характеризується за місцем проживання, має батьків-пенсіонерів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, те, що обвинувачений брав безпосередню участь в антитерористичній операції, на утриманні має неповнолітню дитину і враховуючи ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе згідно ч.1ст.69 КК України призначити йому основне покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді штрафу.
Суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.
Судові витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому за цим законом покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського
міськрайонного суду: ОСОБА_1