ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/1641/18 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/369/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України

28 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14.09.2018р. відносно ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мечибилово Барвінківського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має доньку 2008р.н., непрацюючий, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.3 ст.286 КК України іззастосуванням ст.69 КК України до 4(чотирьох) років позбавлення волі.

Крім того, цим же вироком вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України та розв`язаний цивільний позов.

Згідно вироку, 11.07.2014р. приблизно о 09год. 30хв. ОСОБА_10 , керуючи технічно справним трактором «МТЗ-82», р.н. НОМЕР_1 з двома причепами, рухався по автодорозі «Шевченково-Балаклія-Первомайськ-Кегічівка» у Балаклійському районі Харківської області зі сторони м. Балаклія в напрямку смт. Шевченково зі швидкістю близько 10-15км/год.

Під час руху по вказаній автодорозі, в районі 34км+50м, ОСОБА_10 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, заподіювати матеріальний збиток»;

- п.2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування їм у дорозі»;

- п.10.1 "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху"

та, змінивши напрямок руху вліво, скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21213», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який в цей час здійснював маневр обгону та рухався по зустрічній смузі в попутному напрямку відносно напрямку руху його трактора.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «ВАЗ-21213», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_12 , 1955р.н., ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17год. 30хв. від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок травматичного шоку, що розвинувся в результаті поєднаної травми голови, шиї та тулубу, помер в реанімаційному відділені Балаклійської центральної районної лікарні.

Також внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «ВАЗ-21213», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , 1972 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_3 о 02год. 45хв. від отриманих тілесних ушкоджень помер в реанімаційному відділені Балаклійської Центральної районної лікарні. Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок набряку та здавлення мозку, закритої черепно-мозкової травми та ушкодження тулубу.

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, і виразилося в тому, що він, рухаючись у світлий час доби, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21213», р.н. НОМЕР_2 , що спричинило зазначені вище наслідки.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, шляхом застосування положення ст.75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту, які підтримали апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію решти учасників, які вважали вирок суду правомірним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.113-114), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило загибель потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.3 ст.286 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину свою визнав повністю, розкаявся у вчиненому, офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації в с Мечебилово Барвінківського району Харківської області характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем попередньої роботи характеризується з позитивної сторони, як особа, яка володіє професійними навиками, необхідними для роботи трактористом, порушень трудової дисципліни не мав, має малолітню доньку, 2008 року народження.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого, яке виразилось в активному сприянні розкриттю злочину та наявність на утриманні малолітньої дитини за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.

На підставі наведеного, враховуючи думку обох потерпілих, які примирились із обвинуваченим і просили не призначати покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про можливість призначення покарання з врахуванням ст.69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.286 КК України.

Крім того, судом першої інстанції врахована досудова доповідь згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є низьким.

Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів находить таким, що в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Поряд з цим, апеляційні доводи проте, що суд недостатньо врахував підстави для застосування до обвинуваченого положення ст.75 КК України на думку колегії суддів не відповідають дійсності.
Так, в апеляційній інстанції потерпіла, як і її представник в категоричній формі заявили, що вважають вирок суду справедливим.
Враховуючи вищенаведені обставини та характер злочинного діяння, в наслідок якого погиблі дві особи, а також позицію потерпілої, яка вважала за необхідне реальне відбування покарання обвинуваченим, приймаючи до уваги, що метою покарання є і кара, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст.75 КК України є правильними.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню, а вирок зміні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14.09.2018р. відносно ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді