Справа № 639/8728/16-к
Провадження №1-КП/639/49/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по об`єднаним кримінальним провадженням, зареєстрованим в ЄРДР за №0002337 від 13.09.2016 року та №0000027 від 05.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по вищевказаним об*єднаним кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.407 КК України.
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 відповідно до ч.3 ст.331 КПК України заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли, у зв`язку з чим не має підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Прокурор ОСОБА_6 підтримала думку прокурора ОСОБА_5 та вважала доцільним продовжити відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Представник потерпілого ОСОБА_7 повідомив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_9 немає.
Захисник адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_9 , раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та місце проживання, має доньку, яка є студенткою ХНУВС та навчається на денній формі навчання за державним замовленням, матір, яка страждає на онкологічне захворювання та потребує уваги та піклування, крім того до арешту ОСОБА_9 був офіційно працевлаштований, та претензій у підприємства на якому він працював до нього немає, крім того ризики на які посилається прокурор не доведені.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у судовому розгляді, дослідивши надані до суду матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів враховує, що судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку свідків сторони обвинувачення, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`являлись, про причини неявки суд не повідомляли.
Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана слідчим суддею 24.09.2016 року та продовжена судом до 21.01.2019 року.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187 КК України, а саме нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у приміщення та ч.3 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, за які кримінальним законом визначено покарання до 5 років, та від 7 до 12 років позбавлення волі відповідно.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та місце проживання, має доньку, яка є студенткою ХНУВС та навчається на денній формі навчання за державним замовленням, мати, яка страждає на онкологічне захворювання, до арешту обвинувачений був офіційно працевлаштований, будь-яких претензій до обвинуваченого у представника потерпілого не має.
Колегія суддів також враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час колегія суддів приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, доньки, яка є студенткою, матері, яка страждає на онкологічне захворювання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання свідків обвинувачення, колегія суддів вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на більш м*який, а саме домашній арешт - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Київському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор»

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3