Ухвала
Іменем України
10 грудня2018 року
м. Київ

справа № 707/2597/17

провадження № 51-9433 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 серпня 2018 року відносно нього,

встановив:
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Черкаси Черкаської області засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень. Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з засудженого матеріальної та моральної шкоди.

За обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він близько 13:00 12 серпня 2017 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклих неприязних стосунків наніс декілька ударів рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив останньому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у вигляді травми голови зі струсом головного мозку та перелому кісток носа з крововиливом обличчя.
Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 22 серпня 2018 року вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення та справу закрити, через відсутність у його діях складу злочину. Вважає, що викладені в них події злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує про те, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів у них про доведеність його винуватості у вчиненні злочину не ґрунтуються на досліджених доказах. На його думку, апеляційний суд не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі та не усунув порушень допущених судом першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, наведені у ній доводи зводяться до незгоди засудженого із правильністю встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення.
Разом із тим, відповідно до статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Необхідність повторного дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати, лише у випадку, якщо суд першої інстанції не забезпечив обвинуваченому можливість дослідити і спростувати докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Частина 3 ст. 404 КПК зобов`язує суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.
Однак, як убачається зі змісту судових рішень, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. У касаційній скарзі засуджений вказує на те, що суд поклав в основу вироку суперечливі докази, не дав їм належної оцінки і не зіставив їх з іншими доказами. Проте оскаржені рішення свідчать, що висновок про винуватість засудженого судом зроблено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Незгода засудженого з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд у своєму судовому рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 125 КК.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування і мотиви, якими керувався суд при поставленні рішення. Переконливих аргументів, які би вказували на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння, в касаційній скарзі ОСОБА_4 не зазначено.
Скарга засудженого не містить доводів, які би свідчили про істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли би перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, з огляду на положення ст. 412 КПК, та були би підставами для їх скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 серпня 2018 року відносно нього відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3