КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження№0004604 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ірпінь Київської області, громадянин України, українець, який має повну середню освіту, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.04.2015 за ч. 2ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, звільнений 12.01.2017 по відбуттю покарання;
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ст. 395 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців. На підставі ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строкомна 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 11.08.2017 року близько 07.00 год. перебуваючи у салоні громадського транспорту, який рухався у напрямку станції метро «Сирець» у м. Києві, звернув увагу на пасажира ОСОБА_9 та з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих спонукань, таємно, повторно, викрав з сумки потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон марки "SamsungG350E". Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1023, 33 грн.
Крім цього, обвинувачений 28.02.2018 року близько 18.00 год. перебуваючи у салоні громадського транспорту, який рухався у напрямку станції метро «Нивки» у м. Києві, звернув увагу на потерпілу ОСОБА_10 , у кишені куртки якої помітив мобільний телефон марки «Samsung A5» та з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих спонукань, таємно, повторно, викрав з кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Samsung A5». Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 3094, 67грн.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, звільнившись 12.01.2017 з місць відбування покарання, умисно порушив правила адміністративного нагляду.

Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2016 ОСОБА_7 встановлений адміністративний нагляд терміном на один рік після його звільнення з місць позбавлення волі.

Згідно з цим рішенням на ОСОБА_7 покладено певні обов`язки, зокрема, у період нагляду прибувати чотири рази на місяць до співробітників територіального органу Національної поліції. Крім того, обвинуваченому заборонені виїзд за межі населеного пункту, де проживає, без дозволу органів Національної поліції, вихід з місця проживання у період з 22 години по 06 годину наступного дня.

ОСОБА_7 17.01.2017 прибув та зареєструвався у Шевченківському УП ГУНП в м. Києві, при цьому обрав місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Того ж дня, тобто 17.01.2017 ОСОБА_7 попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, ознайомлено з встановленим графіком прибуття до співробітників Національної поліції для реєстрації.

Однак, під час неодноразових перевірок дотримання ОСОБА_7 адміністративного нагляду, встановлено, що останній, починаючи з 29.11.2017 за місцем мешкання відсутній, самовільно, без дозволу органів Національної поліції залишив обране ним місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Крім того, з 30.11.2017 ОСОБА_7 порушив умови адміністративного нагляду, на реєстрацію до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві не з`являвся, про наявність поважних причини неявки не повідомляв.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього більш м`яке покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що він свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі, має на утриманні матір та ВІЛ-інфікований. З урахуванням наведених обставин, на думку апелянта, призначене йому покарання є занадто суворим.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, пом`якшивши його; прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, ст. 395 КК України за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювалися, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно; ст. 395 КК України як порушення правил адміністративного нагляду є правильною.

Доводи обвинуваченого щодо наявності підстав для зміни вироку та призначення більш м`якого покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, наявність обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставина, що обтяжує покарання рецидив злочинів, суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України наближене до мінімального, а також в межах санкції ст. 395 КК України та дійшов правильного висновку щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, належним чином вмотивувавши своє рішення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченогосуд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, фактично врахував усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, не вбачаючи підстав для призначення більш м`якого покарання, погоджується з висновками суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 як законний та обґрунтований необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України,залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
_____________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/321/2019
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1