ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/529/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/33/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ;

при секретарі ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-кп/817/33/19 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.11.2018 року стосовно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання за вказаною статтею трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ПП Явір-2005 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ПП Явір-2005 в її користь 20000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання про стягнення витрат за проведення судових експертиз та долю речових доказів.
Згідно з вироком суду, 05.04.2017 року коло 20 год. 50 хв. водій ОСОБА_6 , грубо порушуючи вимоги п.2.9а ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1036 від 10.10.2011 року із змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного спяніння керував автомобілем ВАЗ 212140 р.н. НОМЕР_1 та рухався вулицею Б.Харчука у м.Кременець Тернопільської області.
Під час руху наближаючись до провулку Ліцейний у м.Кременець Тернопільської області обвинувачений ОСОБА_6 у звязку зі станом алкогольного спяніння не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч.1,1.10 (в частині визначення понять: безпечна швидкість, дорожні знаки,дорожня обстановка, краї проїзної частини, тротуар та виконання їх вимог), п.2.3(б.д) ПДР України, які зобовязували його своїми діями не створювати небезпеку дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Рухаючись у вказаному напрямку та здійснюючи поворот ліворуч в напрямку провулку Ліцейний у м.Кременць Тернопільської області водій ОСОБА_6 у темну пору доби в умовах недостатньої видимості не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транпортний засіб в межах видимості дороги, змінив напрямок свого руху праворуч та в подальшому виїхав на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - правий тротуар, де рух транспортних засобів заборонено, при цьому не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушив вимоги пунктів 11.13,12.1 ПДР України.
В цей час по правому тротуару пров.Ліцейний, в напрямку вул.Б.Харчука, тобто назустріч автомобілю ВАЗ 212140 рухалися пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Своїми діями, які не відповідали вищевказаним вимогам пунктів ПДР України, обвинувачений ОСОБА_6 , рухаючись правим тротуаром, поставив себе в такі умови, що не міг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив наїзд передньою центральною частиною автомобіля ВАЗ 212140 на цих пішоходів, спричинивши їм тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, просить вирок суду в частині застосування ст.75 КК України та стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років обмеження волі та стягнути з ПП Явір-2005 на користь потерпілої 200000 грн. в відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Мотивує скаргу тим, що звільняючи ОСОБА_6 від призначеного судом основного покарання на підставі ст.75 КК України суд залишив поза увагою той факт, що обвинувачений під час ДТП перебував у стані алкогольного спяніння, шкоди потерпілій не відшкодував, дії ОСОБА_6 не свідчать про його щире каяття, а тому просить призначити основне покарання без застосування ст.75 КК України та збільшити розмір додаткового покарання до 3 років позбавлення права керування транпортними засобами .
Щодо стягнення моральної шкоди з ПП Явір-2005, з яким обвинувачений перебував у трудових відносинах, вважає розмір її грошового відшкодування у сумі 20000 грн. таким, що не відповідає харктеру та тяжкості заподіяних моральних страджань, оскільки здоровю потерпілої завдано непоправної шкоди, вона пережила нервовий стрес через травму та тривале лікування, її реабілітація триває по сьогоднішній день, її постійно непокоять неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю зосередитись на основних питаннях життя, а тому просить повністю задовольнити позов про стягнення моральної шкоди у сумі 200000 грн.
Потерпілий ОСОБА_10 у поданій апеляції просить вирок суду в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспорними засобами строком на 3 роки, стягнути з ПП Явір-2005 та його користь 200000 грн. моральної шкоди.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки він не відшкодував заподіяних злочином збитків, вчинив злочин в стані алкогольного спяніння, його каяття вважає не щирим, оскільки воно не грунтується на виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуаацію.
Додаткове покарання у виді 2 років позбавлення права керування транспотрними засобами з цих же підстав вважає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість, просить призначити його у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.186 КК України.
Не погоджується також з частковим задоволенням позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн., у звязку невідповідністю пережитим ним душеними та фізичним стражданням під час ДТП та після неї. Через тривале лікування та реабілітацію після отриманої травми він перебуває по сьогоднішній день у постійному стресі, який полягає у емоційних спалахах, постійних неврозах, тривозі, страху, нездатності зосередитись на основних питаннях життя та порушенні звичного стану життя, просить задовольнити поданий ним позов про стягнення моральної шкоди повністю у сумі 200000 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілих, який підтримав подані апеляції з викладених у них мотивів, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, міркування прокурора, який покладається на думку суду при прийнятті рішення, дослідивши заперечення представника ПП Явір-2005, який не погодився з доводами апелянтів, вважає рішення суду законним та обгрунтованим та просив розглядати провадження за його відсутності, колегія прийшла до наступних висновків.
Висновки суду про винність ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого є вірними та ніким з учасників судового розгляду не заперечуються, а тому колегією суддів не переглядаються.
Призначаючи обвинуваченому покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України суд виходив з того, що скоєний ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості, вчинений з необережності, обставинами, що помякшують його покарання визнав щире каяття, активне сприяння роззкриттю злочину, обставиною, що його обтяжує - скоєння злочину в стані алкогольного спяніння, також врахував дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідлаьності не притягувався, є особою молодого віку, повністю визнав вину у скоєному, відшкодував матеріальні збитки.
Тому колегія суддів вважає що призначене покарання відповідає вимогам ст.50,65-67 КК України, меті покарання та буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого. При цьому, суд звільняючи обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням повністю дотримався вимог ст.75 КК України, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та відшкодування ним матеріальної шкоди. Вимоги апелянтів про невідшкодування моральної шкоди як підставу для призначення більш суворого покарання колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на матеріалах провадження, оскільки за нормами цивільного законодавства України вказана шкода відшкодовується працедавцем, тобто ПП Явір-2005, з яким обвинувачений перебував у трудових відносинах та про що потерпілі і заявляли позовні вимоги. Доводи апелянтів про неврахування при призначенні покарання обтяжуючої обставини не грунтуються на матеріалах провадження, оскільки суд вказав на неї у вироці та у звязку з перебуванням водія за кермом автомомбіля у стані алкогольного спяніння призначив додаткове покарння у виді 2 років позбавлення права керування транспортними засобами.
В звязку з наведеним підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.
Вирішуючи вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди суд виходив з вимог ст.ст.1167,1172,1187 ЦК України, які регулюють порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки під час виконання працівником трудових обовязків та виходячи з того, що на час скоєння ДТП обвинувачений перебував у трудових відносинах з ПП Явір-2005, у період з 20.02.2017 року по 07.04.2017 року він працював на посаді водія охоронника, власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки ВАЗ 212140, р.н. НОМЕР_1 є відповідач ПП Явір -2005, та вірно стягнув її з вказаної юридичної особи, як про це і просили потерпілі у поданих позовних заявах.
Перевіряючи доводи апелянтів щодо стягнення її у розмірі, який не відповідає тяжкості пережитих ними душевних та фізичних страждань, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до висновку експерта № 497 від 22.07.2017 року ОСОБА_10 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді перелому медіального надвиростка лівої стегневої кістки з крововиливом в порожнину колінного суглоба, поєднаною з краніоторакоскелетною травмою, струс головного мозку, забій грудної клітки справа, гемартроз правого колінного суглоба, які ступенем тяжкості відносяться до середнього.
ОСОБА_11 внаслідок ДТП були заподіяні тілесні ушкодження у виді садна та забою мяких тканин лівої бокової поверхні живота та садна бічної(зовнішньої) поверхні верхної третини лівої гомілки, забою лівої нирки, закритого перелому кісток тазу обох гілок правої лонної кістки та крижової кістки, забою кульошового суглобу, струсу голвного мозку легкого ступенб, які за ступенем тяжкості відносяться до ушкоджень середньої тяжкості за ознаками тривалого(більше 21 доби) розладу здоровя(висновок експерта № 50 від 03.07.2017 ркоу
Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, порушення прав людини вже саме по собі тягне моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України)
Вказана позиція є аналогічною і у вирішенні інших справ Європейського суду: рішення від 15 жовтня 2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації, постанова у справі від 14 лютого 2008 року Пшеничний проти Російської Федерації .
На думку колегії суддів, визначаючи розмір грошового відшкодування з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди, суд в повній мірі не врахував глибину та характер пережитих ними душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у їх житті, які втратили здоровя, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, а саме вимушеному порушенні життєвого ритму, а також необхідністю витрачати свій час на явку до слідчого в звязку з проведенням досудового розслідування, до суду під час розгляду кримінального провадження, значне погіршення їх душевного здоров"я, що проявляється у депресивних настроях, про що вони неодноразово наголошували у своїх поясненнях під час судового розгляду провадження та підтверджується дослідженими судом доказами.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слід збільшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 до 40000 грн. та ОСОБА_11 до 50000 грн., які підлягають стягненню з ПП Явір-2005, з яким обвинувачений перебував у трудових відносинах, у звязку з чим рішення суду слід змінити, частково задовольнивши подані потерпілим ОСОБА_10 та представником потерпілої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_8 апеляційні скарги. В решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.11.2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір її відшкодування.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ПП Явір-2005 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 40000 ( сорок тисяч) грн.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди задововльнити частково. Стягнути з ПП Явір-2005 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 50000(пятдесят тисяч) грн.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи