Ухвала
Іменем України

1 березня 2019 року
м. Київ
Провадження № 51- 934 ск 19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000163, щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Микуличин Івано-Франківської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_5 .
Кримінальне провадження № 0000163 щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Вирішені питання про процесуальні витрати і речові докази у провадженні.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ухвалу районного суду залишено без зміни.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 8 жовтня 2017 року приблизно о 23 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «OPEL TIGRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Мукачеве-Львів» по вул. Грушевського в с. Микуличин зі сторони м. Яремча у напрямку с. Татарів, порушив вимоги п.1.2, п.2.3 б), п.2.9. б), п.10.1, п.11.3, п.12.1,п.12.2, п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, з`їхав з проїзної частини автодороги, де допустив зіткнення з огорожею та деревом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує про безпідставність закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України, оскільки має місце факт спричинення шкоди загальносуспільним інтересам та державі. Апеляційний суд на вказані порушення вимог закону увагу не звернув, не виправив їх, докладних відповідей на доводи прокурора не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, примирилася з потерпілим; 4) особа, яка вчинила злочин відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття провадження у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вперше вчинив необережне кримінальне правопорушення, невеликої тяжкості, вину визнав. Крім того, потерпілий подав заяву в якій зазначив, що вони з обвинуваченим примирилися, претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_4 не має, та просив закрити дане провадження у зв`язку із примиренням.
Також, суд першої інстанції дослідив досудову доповідь в якій зазначено, що згідно інформації, яка характеризує особу ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушення, орган пробації вважає, обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства.
Крім того, слід зазначити, що прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції вважав, що клопотання ОСОБА_4 слід задовольнити, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, та закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим.

Що стосується доводів прокурора про можливість застосування ст. 46 КК України лише у кримінальних провадженнях, у яких основним і безпосереднім об`єктом злочинного посягання є суспільні відносини по охороні особистих або майнових інтересів у сфері дорожнього руху та його безпеки, то суд дійшов наступного висновку.

Передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути такий злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто в даному випадку фізичній особі потерпілому ОСОБА_5 . Іншим об`єктам, як про це йдеться в касаційній скарзі, шкода спричинена не була.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України № 27 кс 16 від 31 березня 2016 року, у якому зазначено, що суди зобов`язані під час вирішення кримінально-правових конфліктів дотримуватись балансу між приватними та публічними інтересами, не спростовує висновки суду першої інстанції, а навпаки підтверджує їх, виходячи з наступного.
У даній постанові Суд указує, що існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.
Крім того, як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, в провадженні № 13-66 кс18, що саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України.
З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 46 цього Кодексу, з таким висновком районного суду погоджується і суд касаційної інстанції.

Доводи прокурора, які аналогічні доводам апеляційної скарги, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильне застосування кримінального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3