Справа № 466/8003/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/641/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком суду
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, із вищою освітою, востаннє відносно якого 24 вересня 2018 року направлено до Франківського районного суду м. Львова обвинувальний акт із угодою про примирення за ч. 2 ст. 185 КК України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання, шляхом повного складання призначених покарань у виді 1 (одного) року обмеження волі та 240 годин громадських робіт.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покарання у виді 240 годин громадських робіт, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018року - виконувати самостійно.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 29 серпня 2018 року, приблизно о 15 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Єва-1502», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шолом-Алейхема,17, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав туш для вій марки «Мейбелін Вольюм Експрес Колоссал Біг Шот», об`ємом 9,5 мл, вартістю 125,82 грн., у кількості 2 шт., після чого покинув приміщення магазину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду ТзОВ «РУШ» на загальну суму 251,64 грн.

На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі, після цього на підставі ч. 1 ст. 70 КК України без застосування положень ст. 72 КК України, призначив остаточне покарання шляхом повного складання покарань за цим вироком та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року, тобто безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України до покарань, призначених за окремими вироками, та принцип повного складання до реального та умовного покарань. Вказує, що суд першої інстанції в даному випадку повинен призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, звільнити від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України та враховуючи, що злочин за цим вироком вчинений до постановлення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року, яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді громадських робіт, яке слід відбувати реально, ухвалити рішення про самостійне виконання вироку від 10 вересня 2018 року.

Просить даний вирок суду змінити в частині призначеного покарання, виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України та призначення ОСОБА_8 остаточного покарання шляхом повного складання покарань у виді 1 року обмеження волі та 240 годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 вважати звільненим від відбування цього покарання з випробуванням із встановленням іспитового терміну 1 рік.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 вересня 2018 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, через що такі досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників процесу не оскаржується.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою: крадіжка вчинена повторно.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, допустився помилки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначаючи покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

А як вбачається із вироку суду, судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому, кримінальне правопорушення за вироком суду від 26 жовтня 2018 року, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено 29 серпня 2018 року, тобто до ухвалення зазначеного вироку від 10 вересня 2018 року. А тому, в такому випадку застосовується положення ч. 4 ст. 70 КК України. При цьому, відповідно до ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Тобто, за таких умов призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Однак, суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, без застосування положень ст. 72 КК України, призначив остаточне покарання шляхом повного складання покарань за цим вироком та вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року у виді 1 року обмеження волі та 240 годин громадських робіт та відповідно до ст. 75 КК України звільнив засудженого від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном на 1 рік. При цьому, суд зазначив, що покарання у виді 240 годин громадських робіт слід виконувати самостійно.

Таким чином, призначаючи покарання, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України до покарань, призначених за окремими вироками та принцип повного складання до реального та умовного покарань, що не допускається.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи прокурора в апеляційній скарзі з приводу неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_8 є обгрунтованими та апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Керуючист ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргузаступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині застосування ст. 70 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку покликання на призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:
Судді: