ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/6920/15-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/248/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого, захисників, прокурора та потерпілих на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2018р. щодо ОСОБА_12 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стінка, Бучацького району, Тернопільської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 10(десяти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речового майна та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_12 , маючи злочинний намір, направлений на спричинення смерті ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи спеціальні знання в області медицини, оскільки має вищу медичну освіту та працював лікарем, підготував у одноразовому медичному шприці міорелаксант периферичної дії курареподібну речовину «Ардуан», та 09.02.2015р., у вечірній час, точного часу не встановлено, прибув за місцем мешкання своєї доньки у кв. АДРЕСА_2 , де, з метою маскування, перевдягнувся у незвичний для себе неохайний верхній одяг, і направився на вулицю, де зайшовши за вказаний вище будинок почав чекати чоловіка своєї доньки ОСОБА_13 ..

Після чого, ОСОБА_12 , близько 22год. 29хв. 09.02.2015р., побачивши автомобіль ОСОБА_13 , дочекавшись поки останній під`їде на автомобілі до свого гаражу, розташованого за буд. АДРЕСА_3 , поставить автомобіль у гараж та вийде із гаражу, підійшов до нього та, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення смерті ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з останнім, шприцем зробив внутрішньо-м`язову ін`єкцію постраждалому в область правого стегна, та ввів в його організм міорелаксант периферичної дії курареподібну речовину, медичний препарат «Ардуан». Після введення даного медичного препарату, ОСОБА_13 встиг зателефонувати своєму братові ОСОБА_10 та повідомити, що ОСОБА_12 ввів йому якусь речовину, після чого втратив свідомість і впав на землю, Після втрати свідомості ОСОБА_13 не приходячи до тями помер на місці, а ОСОБА_12 , переконавшись, що ОСОБА_13 помер, залишився неподалік від місця скоєння злочину та став спостерігати, поки не був виявлений братом постраждалого ОСОБА_10 ..

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 біля гаражу за буд. АДРЕСА_3 , приблизно за 2 години до огляду трупу, який розпочато 10.02.2015р. о 00 годин 50 хвилин.

Причиною смерті ОСОБА_13 виявилася гостра серцево-легенева недостатність, яка була викликана ін`єкцією в область правого стегна міорелаксанту периферичної дії курареподібної речовини «Ардуан».

Обвинувачений, у поданій апеляційній скарзі з доповненнями, просить вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з його невинуватістю. Так, апелянт посилається на процесуальні порушення допущені судом в частості: тайна нарадчої кімнати; невірна оцінка доказів, що призвело до помилкових висновків суду стосовно фактичних обставин справи; висновок суду щодо смерті суперечить висновку експертизи. У доповненнях до своєї скарги, обвинувачений детально спростовує висновки суду по кожному окремому абзацу аргументуючи свою невинуватість відсутністю ранового каналу.

Захисник ОСОБА_11 у змінених доводах звертає увагу на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 при якому перший був озброєний, висновки суду не ґрунтуються на досліджених у суді доказах, матеріали провадження взагалі не містять судово-медичних даних про факт введення якоїсь отрути. На підставі наведеного цей апелянт просить вирок суду скасувати, а провадження закрити.

Доводи захисника ОСОБА_14 у поданій апеляційній скарзі повністю збігаються з доводами попереднього захисника, який також просить вирок суду скасувати, а провадження закрити в зв`язку з відсутністю доказів винуватості обвинуваченого.

У доповненнях до апеляційної скарги сторона захисту звертає увагу на те, що обвинувачений оборонявся від озброєної людини.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію вважають призначене покарання м`яким, а тому просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити 15 років позбавлення волі.

Аналогічні доводи приводить прокурор і просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити 13 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів, які просили задовольнити свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що всі апеляції слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку (т.3 а.с.247-263), не дивлячись на не визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєнні злочину підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні у загальному порядку.

При цьому з пояснень самого обвинуваченого (т.3 а.с.248) випливає, що ОСОБА_13 був його зятем та мешкав разом з його дочкою ОСОБА_15 та її дитиною від першого браку. Потім у сім`ї ОСОБА_15 та ОСОБА_13 почалися проблеми. Приблизно в червні 2014 року, ОСОБА_15 приїхала до нього в гості, де вони побачили у неї синці, які зі слів останньої їй спричинив ОСОБА_13 .. Дочка розповіла, що ОСОБА_13 з неї знущається, б`є, зраджує та вона хоче з ним розлучитися. ОСОБА_12 запропонував їм кілька варіантів розподілу квартири, але ОСОБА_13 на жоден не погодився та продовжував проживати в квартирі, водити сторонніх жінок та приходити у нетверезому стані. Обвинувачений кілька разів намагався поспілкуватися з останнім, але це не дало жодного результату. 09.02.2015р., ОСОБА_12 в черговий раз вирішив поспілкуватися з ОСОБА_13 .. Увечері, після роботи, приблизно о 18год. він приїхав до квартири, де мешкала ОСОБА_15 із ОСОБА_13 , однак там нікого не було. Оскільки у нього були запасні ключі від цієї квартири, він відчинив двері та почав чекати потерпілого. Прочекавши кілька годин, він вирішив прибрати у них на балконі де, як скаржилася донька, було сміття, яке її чоловік не виносить. Щоб винести це сміття, він надів свої старі речі, які були в квартирі його доньки з 2008 року, коли вони робили ремонт. Виносячи сміття на вулицю, ОСОБА_12 побачив, що до гаражів під`їжджає автомобіль, яким керував потерпілий ОСОБА_13 та вирішив його зустріти біля гаражу, щоб поспілкуватись щодо його відносин з ОСОБА_15 . Підійшовши до гаражу, він зустрівся з ОСОБА_13 , який на нього агресивно лаявся, дістав свій пістолет для відстрілу гумових куль та, направивши на нього, погрожував що вб`є. ОСОБА_12 , машинально шукаючи щось для самозахисту, знайшов у кишені своєї старої куртки шприц, в якому було небагато речовини для труєння щурів, який там лежав з 2008 року. Він намагався заспокоїти ОСОБА_16 та дістав з кишені шприц, виставивши руку з ним в бік ОСОБА_13 , на що останній ще більше розлютився та правою ногою (коліном) вибив цей шприц у нього з рук. Після цього, ОСОБА_13 сказав, що ОСОБА_12 його вколов та почав телефонувати своєму братові. ОСОБА_12 зрозумівши, що у разі уколу в організм ОСОБА_13 могла потрапити рідина з отрутою для щурів, запропонував йому показати ногу, накласти джгут та викликати швидку допомогу, на що він відмовився та пішов додому. Біля кута будинку, ОСОБА_13 зупинився та почав падати. Побачивши це, ОСОБА_12 відтяг ОСОБА_13 до гаражу, де було освітлення та почав надавати йому першу допомогу шляхом масажу серця та штучного дихання. Зрозумівши, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, він прибрав до гаражу на капот автомобіля пістолет, який лежав на землі, закрив гараж та пішов додому, щоб викликати швидку медичну допомогу. Коли він повернувся, біля гаражу вже був брат ОСОБА_17 , який запитав, що він зробив його брату, на що ОСОБА_12 відповів, що у них виник конфлікт та більше нічого не пояснював, бо сам був у шоковому стані. ОСОБА_10 викликав швидку допомогу та міліцію. Весь час він був поруч та нікуди не тікав.

З наведених пояснень випливає, що сам обвинувачений фактично не заперечує факт того, що у нього з ОСОБА_13 за встановленими судом першої інстанції обставинами стався конфлікт в наслідок чого саме від його дій останній помер на місці пригоди.

Проте, не заперечуючи самі обставини, ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції заявив, що померлий ОСОБА_13 страждав рядом хронічних захворювань, які і стали причиною його смерті, а не отрута для щурів, яка могла потрапити в наслідок уколу.

Натомість ця позиція обвинуваченого спростовується висновками експертиз, наведеними у вироку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №45-МК/446-ДМ/15 від 24.02.2015р. (т.1 а.с.157-158), на шкіряному клапті з області передньої поверхні правого стегна трупу ОСОБА_13 , встановлена колота рана, про що свідчить її маленький (крапковий) розмір, щільовидна форма, наявність основного пошкодження з додатковим надривом по верхньому краю, «мілкошероховаті» краї з незначним осадненням та кровопідтечністю, гострокутними кінцями та нерівними стінками, переважання глибини ранового каналу над розмірами шкірної рани і крововиливами по ходу ранового каналу. Ця рана утворилась проколом вістря з подальшим розщепленням і розривом тканин при просуванні стрижня колючого знаряддя травми в глиб тіла.

Ця експертиза спростовує доводи апелянта про відсутність ранового каналу і узгоджується з послідуючими експертизами.

З наступного висновку судово-медичної експертизи №446-ДМ/15 від 04.04.2015р. (т.1 а.с.159-163) вбачається що дослідження на наявність міорелаксантів периферичної дії (курареподібних речовин) в тому числі «Ардуана» не є можливим у зв`язку з відсутністю в експертній установі відповідного обладнання. Разом з тим, смерть ОСОБА_13 настала внаслідок впливу на його організм певної речовини, яка надійшла в організм через ін`єкцію, в область правого стегна. Такою речовиною міг бути міорелаксант периферичної дії курареподібна речовина, в тому числі «Ардуан», встановити який не надалось можливим з технічних причин. При цьому відсутність результату судово-токсикологічної експертизи на наявність міорелаксанту «Ардуан» не суперечить встановленій причині смерті ОСОБА_13 з урахуванням мікро та макро морфологічних змін при експертизі трупа та відомостей з матеріалів справи. Смерть ОСОБА_13 настала приблизно за 2 години до моменту огляду трупа.

Допитаний в судовому засіданні в апеляційній інстанції експерт ОСОБА_18 , який і проводив вищезгадану експертизу, повністю підтвердив свої висновки і дав відповіді на всі запитання учасників судового провадження, які за своїм змістом не суперечать висновкам наведеної експертизи. З показань цього експерта випливає, що жодна експертна установа в Україні, на той час, не мала технічної можливості провести судово-токсикологічної експертизи на наявність міорелаксанту «Ардуан», із-за відсутності необхідної технічної бази, але мікро та макро морфологічні зміни в організмі трупа дозволяють категорично стверджувати, що це сталось внаслідок впливу невстановленої речовини, якою міг би бути і «Ардуан». Безпосередньо смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від гостро серцево-легеневої недостатності, яка була викликана в наслідок отруєння невстановленою речовиною.

Аналогічний висновок встановлено і експертизою № 14/446-ДМ/15 від 10.04.2015р. (т.1 а.с.164-168), в якому експерт зазначив, що після введення в організм ОСОБА_13 такої речовини, шляхом внутрішньо-м`язової ін`єкції ОСОБА_13 міг здійснювати цілеспрямовані дії (пересуватися, кричати та ін.), короткий проміжок часу, обчислюваний першими хвилинами.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №18/446-ДМ/15 від 10.04.2015р. ця речовина не могла потрапити в тіло ОСОБА_13 випадково, в тому числі із ґрунту. З моменту її введення в організм ОСОБА_13 до моменту настання смерті пройшов час обчислюваний хвилинами, при цьому перший час потерплий міг здійснювати будь-які дії.

Раніше наведені обставини, що до смерті ОСОБА_13 , підтверджуються і висновком комісійної судово-медичної експертизи №1246-Т/15446-Дмт/15 від 06.03.2015р. (т.2 а.с.102-113) з якої випливає, що при проведенні судово-токсикологічної експертизи тканини головного мозку, внутрішніх органів, крові, сечі та м`язової тканини з місту ін`єкції від трупу ОСОБА_13 будь-яких речовин, а саме: барбітурати, морфін, кодеїн, діонін, папаверин, промедол, стрихнін, атропін, гіосциамін, скополамін, кокаїн, пахікарпін, кофеїн, димедрол, ефедрин, ефедрон, опій, та похідні пірозолону не виявлені. Дослідження об`єктів на наявність міорелаксантів периферійної дії, в тому числі «Ардуана», на який є посилання в матеріалах справи, не проводилося у зв`язку із відсутністю в судово-токсикологічної лабораторії ХОБСМЕ відповідної технічної бази.

В той же час, при внутрішньому дослідженні трупу ОСОБА_13 були виявлені морфологічні макро- і мікроскопічні ознаки хронічної серцево-судинної патології, а саме нерівномірна гіпертрофія міокарда з поодинокими розростаннями з`єднувальної тканини (дифузно), в товщі передньої та задньої стінок лівого шлуночку; а також прояви атеросклеротичного процесу у вигляді звуження просвіту вінцевих артерій до 30%, однієї з гілочок - до 50%.

Допитаний в судовому засіданні в апеляційній інстанції експерт ОСОБА_19 , який входив до групи експертів вищенаведеної експертизи, повністю підтвердив свої висновки і висновки експерта ОСОБА_18 при цьому він підтвердив, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від гостро серцево-легеневої недостатності, яка була викликана в наслідок отруєння невстановленою речовиною, посилаючись на наявні морфологічні макро- і мікроскопічні ознаки.

Раніше наведені висновки експертиз підтверджуються і висновком комісійної судово-медичної експертизи №178 від 22.09.2017р. (т.3 а.с.64-161) в якій дається їх аналіз і з якої вбачається, що причиною смерті ОСОБА_13 , у даному випадку, є гостра легенево-серцева недостатність, що підтверджується даними судово-медичного та судово-гістологічного дослідження. Разом з тим не можна виключати настання смерті від легенево-серцевої недостатності на фоні імовірної інтоксикації організму.

Згідно висновку експерта №1317-Т/15 (т.1 а.с.217-218) дослідження на наявність міорелаксантів периферичної дії у тому числі «Ардуана», не представляється можливим в наслідок відсутності відповідного обладнання, так як особливості цих речовин не дозволяють ідентифікувати їх іншими методами.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого щодо отруєння повністю спростовуються висновками експертиз.

Виходячи з положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, приймаючи до уваги вимоги ч.3 ст.373 КПК України, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів приходить до висновку, що смерть ОСОБА_13 настала від гостро серцево-легеневої недостатності, яка була викликана в наслідок отруєння невстановленою речовиною встановити яку не представилось можливим, а не як зазначено у вироку - ін`єкцією в область правого стегна міорелаксанту периферичної дії курареподібної речовини «Ардуан».

Отже, колегією суддів встановлена не відповідність висновків суду, дослідженими під час судового розгляду доказам, що з урахування п.1 ч.1 ст.411 КПК України та у відповідності до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів перевіряючи вирок на дотримання вимог передбачених ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення звертає увагу на шприц та голку, які приєднані до кримінального провадження в якості речових доказів постановою слідчого від 24.06.2015 року.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 10.02.2015р. (т.1 а.с.139-140), проведеного з 08год. 00хв. по 08год. 15хв., на відстані від 7-го під`їзду дому №156 по просп. Г. Сталінграда в м. Харкові виявлено та вилучено медичний шприц ємкістю 2мл. з синьо-блакитним поршнем, який до кінця вміщений в циліндр, «носик» циліндра відламаний та звисає. На відстані 50 см від шприца виявлена металева голка з сіруватим полімерним наконечником та погнутою голкою.

Проте, з висновку судово-медичній експертизі №1317-Т/15 від 12.03.2015р. (т.1 а.с.217-218) встановлено що в даному шприці барбітурати, морфін, кодеїн, промедол, кокаїн, ефедрон та опій не виявлені. Дослідження на наявність міорелаксантів периферійної дії (курареподібних речовин) в тому числі «Ардуана», не вбачається можливим у зв`язку з відсутністю відповідного обладнання (рідинним хромато-мас-спектометром та необхідної бази даних), оскільки властивості будови даних речовин не дозволяють ідентифікувати їх іншими методами.

При молекулярно-генетичному експертному дослідженні шприцу та ін`єкційної голки, згідно висновку №7 від 26.02.2015р. (т.1 а.с.219-223) встановлено, що на шприці виявлені клітини з ядрами, однак їх генетичні ознаки не встановлені у зв`язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу. На ін`єкційній голці, клітин з ядрами не виявлено.

Отже, виходячи з вимог встановлених ст.ст.84, 85 КПК України щодо поняття та належності доказу, колегія суддів приходить до висновку, що дані докази, з урахуванням місця та обставин їх виявлення, приймаючи до уваги відсутність будь-яких слідів належності до обставин, даного кримінального провадження необхідно виключити з вироку всі посилання на них як на належний речовий доказ.

При цьому факт завдання уколу потерпілому ОСОБА_13 біля гаражу за буд. АДРЕСА_3 не оскаржує сам обвинувачений, а тому не підлягає додатковому доказуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що оскільки умисні протиправні дії ОСОБА_12 заподіяли смерть ОСОБА_13 то суд першої інстанції вірно кваліфікував їх за ч.1 ст.115 КК України, як навмисне вбивство.

Колегія суддів погоджується з наведеними, судом першої інстанції мотивами неврахування позиції сторони захисту про самооборону, а тому не вважає за необхідне більш детально на цьому акцентувати увагу.

Доводи щодо порушення суддями першої інстанції тайни нарадчої кімнати спростовуються інформацією, яка долучена до матеріалів кримінального провадження наданою судом першої інстанції з цього приводу.

Виходячи з вищевикладеного, перевіряючи апеляційні доводи стосовно розміру призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_12 , районний суд вказав, що врахував: скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працював лікарем хірургом, за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав вважає відшкодування шкоди потерпілій, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.

Виходячи з цього, районний суд правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_12 слід призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір покарання суд першої інстанції недостатньо врахував вимоги процесуального закону передбачені п.2 ч.3 ст.374 КПК України і ті критерії які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», які передбачають належну мотивацію з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання.

Так, абз.2 п.2 зазначеної Постанові Пленуму Верховного Суду України рекомендує із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції призначив цьому обвинуваченому середнє за розміром покарання, за наявності пом`якшуючих обставин і за відсутністю обтяжуючих, без жодної мотивації, що на думку колегії суддів є явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України через суворість.

У поданих апеляціях прокурора та потерпілих також не наведені аргументовані доводи необхідності збільшення розміру покарання, а зводяться до того, що ОСОБА_12 скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти особи, в результаті якого потерпілий помер, продумав спосіб вбивства, використовуючи знання в області медицини, щоб замаскувати умисне вбивство під природну смерть, вину не визнав, тривалий час не давав покази, потім неодноразово вигадував версії, що затягувало розгляд кримінального провадження.

Визнання чи не визнання вини, давати чи не давати покази і висунення версій, на думку колегії суддів, є гарантованими засобами захисту обвинуваченого і не можуть свідчити про умисне затягування розгляду кримінального провадження. При цьому касаційна інстанція неодноразово звертала увагу на те, що давати чи не давати покази не може бути само по собі враховано при призначенні покарання.

Натомість довід апелянтів про умисний особливо тяжкий злочин проти особи, в результаті якого потерпілий помер має чітку юридичну кваліфікацію санкція за який передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі.

Використання знання в області медицини безумовно, за переконанням колегії суддів, повинно бути враховано для призначення більш суворого покарання ніж мінімальне передбачене санкцією відповідної статті. Інших підстав для призначення передбаченого законом більш суворого покарання судом не встановлено, а учасниками судового провадження не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції прокурора та потерпілих не підлягають задоволенню, а з урахуванням того, що ОСОБА_12 будучи особою похилого віку, який на протязі всього часу вів суспільно-корисний образ життя, вперше вчинив злочин з міркувань хибного сприйняття захисту своєї родини, за місцем проживання та роботи має виключно позитивні характеристики, добровільно відшкодував завдану шкоду у значному розмірі, враховуючи положення ч.2 ст.404 КПК України йому слід пом`якшити призначене покарання але до розміру яке буде більше від мінімального розміру передбаченого санкцією інкримінованого злочину.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, п.1 ч.1 ст.408, п.2 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.411, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.01.2018р. щодо ОСОБА_12 змінити.

Виключити з вироку посилання на настання смерті внаслідок ін`єкції речовини «Ардуан» вважати, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від гостро серцево-легеневої недостатності, яка була викликана в наслідок отруєння невстановленою речовиною.

Виключити з вироку посилання як на належний речовий доказ шприц та голку долучених до матеріалів кримінального провадження постановою слідчого від 24.06.2015р..

Пом`якшити призначене ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Зарахувати засудженому ОСОБА_12 весь строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VIII тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 09.02.2015р. по 31.01.2019р. включно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді