В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1967/18

Провадження № 1-кп/348/141/19

28 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з уч. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000304 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , а жительки АДРЕСА_2 , із базовою вищою освітою, розлученої, на утриманні 1 неповнолітня дитина, проходила військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, на даний час працює по тимчасових заробітках, не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, не з`явилася вчасно на військову службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тривалістю понад один місяць.

Злочин нею вчинено при наступних обставинах:

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України військової від 17.11.2017 № 221-РС солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2017 №30 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинна була свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов"язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу, остання дотримувалася встановленого порядку несення служби та виконувала покладені на неї завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2018 № 76 солдат ОСОБА_4 вибула у першу половину щорічної основної відпустки, строком на 15 діб з 18.03.2018 р. по 01.04.2018 р., після проведення якої мала повернутись в розташування військової частини НОМЕР_1 .

02.04.2018 р. о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явилася вчасно на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), та перебувала за місцем постійного проживання в с Пугачівка Жашківського району Черкаської області, де проводила час на власний розсуд. Тільки 11.06.2018 р. о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 повернулася до розташування військової частини НОМЕР_2 та приступила до виконання службових обов`язків.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та дала суду показання про те, що вона на даний час проживає в м. Золотоноша, Черкаської області і має на утриманні неповнолітню дочку. 17.11.2017 р. її призначено на посаду номера обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , яка була розташована в АДРЕСА_3 . Військові обов"язки вона виконувала сумлінно, до неї зауважень ніхто не мав. 18 березня 2018 року вона вибула у відпустку на 15 днів, так як мала намір поновитися на навчання у вищому навчальному закладі. Однак з відпустки вона вчасно не повернулася, оскільки їй зателефонували з військової частини і повідомили, що її звільнено, а вона в свою чергу не переконалася, чи даний чакт відповідає дійсності. Вже пізніше, а саме 11.06.2018 р. вона вирішила повернутися до розташування військової частини НОМЕР_2 , де приступила до виконання службових обов`язків, а в подальшому мала намір сама звільнитися зі служби. Свої дії усвідомила, у вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення за скоєне та запевнила суд, що подібного більше не повториться і просить її суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченої та дослідив дані, які характеризують її особу.

З враховуванням викладеного, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали, що характеризують її особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України, які виразилися у нез`явленні військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу з відпустки без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані вірно.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Тому при призначенні покарання ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка є молодою людиною, має постійне місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, її відношення до скоєного, поведінку до і після вчинення злочину, що є учасником бойових дій.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що ОСОБА_4 не судима, вину визнає повністю, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено .

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченої, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у виді позбавлення волі.

Крім того, є підстави звільнити її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України і з врахуванням всіх обставин справи та особи винної суд прийшов до висновку, що обвинуваченій слід визначити іспитовий строк 1 рік. Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння нею нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальних витрат по справі немає.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити її від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обрався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1