ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/285/18 Справа № 184/1727/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000728 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 18.07.2008 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнився 03.07.2014 року з Ігренського ВЦ за ухвалою Самарського райсуду Дніпропетровської області від 27.06.2014 року згідно ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий термін 6 місяців 25 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
11 вересня 2017 року приблизно об 11 годині 30 хвилин в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 знаходився в квартирі АДРЕСА_3 , в якій зареєстрована та проживає ОСОБА_11 . Перебуваючи в приміщенні вказаної квартири, в той же день та час на ґрунті неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . В той же день та час ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні коридору квартири АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи у правій руці кухонний ніж, який останній у той же день та час взяв на кухні вказаної квартири з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , умисно наніс один удар ножем в область живота ОСОБА_10 , чим, згідно висновку експерта № 627 від 16.10.2017 року, спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сигмовидної та тонкої кишки, внутрішньо черевної кровотечі, котре згідно п.2.1.3. підпункту до Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу в якій, з урахуванням доповнення, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги допущені органом досудового розслідування процесуальні порушення. В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинуваченим були надані покази відносно застосування до нього методів фізичного насилля та психологічного тиску зі сторони працівників Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. З метою перевірки цього факту, рішенням суду першої інстанції доручено прокурору Дніпропетровської області провести відповідну перевірку. За цим фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.03.2018 року за № 0000188 за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 19.04.2018 року постановою слідчого було закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення. Постанову слідчого про закриття кримінального провадження вважає передчасною та необ`єктивною.
Факт хуліганського побиття його 07.03.2017 року, на його думку, напряму пов`язаний з подіями, які сталися 11.09.2017 року. Крім того, закрите кримінальне провадження від 07.03.2017 року за фактом його хуліганського побиття потерпілим, підтверджує його фізичну перевагу та факт, що обвинувачений постійно уникав конфліктних ситуацій з ним, матір,ю та співмешканками.
Потерпілим не було вказано причини приходу в квартиру ОСОБА_11 , де він хотів вияснити з обвинуваченим питання, що б він більше не ходив до виконкому по квартирним питанням та не вимагав віддати свою частину квартири, яка дісталась державі після смерті матері.
Обвинувачений зазначає, що завершений умисел в кримінальному правопорушенні наявний тільки тоді, коли сам момент нанесення умисного тілесного ушкодження визнає сам обвинувачений або суду представлені прямі беззаперечні докази, тоді як думку прокурора необхідно ставити під сумнів до повного вирішення справи.
Також судом першої не враховано показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про те, що потерпілий незаконним шляхом проникнув до квартири, з хуліганським свавіллям під дією наркотичного і алкогольного сп`яніння, принижуючи людську гідність, що свідок ОСОБА_12 заховався на балконі, оскільки знав потерпілого, як буйну людину, здатну створювати конфліктні ситуації. Не взяті судом першої інстанції до уваги показання свідка ОСОБА_11 про те, що потерпілий неодноразово приходив до неї і просив змінити свої показання на його користь.
Крім того, обвинувачений зазначає, що нанесення ним одного тілесного ушкодження виникло по незалежним від нього обставинам, в яких він не міг передбачити момент тілесного ушкодження, так як між ними була сутичка, в ході якої потерпілий постійно проривався до квартири, коли обвинувачений перекривав дорогу.
Характеризуючи свої дії як необхідну самооборону посилається на те, що він не міг усвідомлювати помилковість свого допущення при перевищенні меж оборони, котрі дозволяються відповідно реального нападу.
Крім того зазначає, що судовим експертом було зазначено про змішані групи крові на лезу ножа, як потерпілого так і обвинуваченого, що підтверджує його пояснення, що потерпілий наносив йому тілесні ушкодження тим же ножем, а отримана травма була умисно прихована слідством.
Просив визнати протокол слідчого експерименту за його участю недопустимим доказом, оскільки в протоколі відсутня відмітка про роз`яснення понятим про їх права та обов`язки, та під час проведення слідчого експерименту було порушено його право на правову допомогу, оскільки його проведено без участі захисника.

- прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_7 , не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначив, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при визначенні міри покарання ОСОБА_6 не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за яке передбаченого покарання тільки у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а при залишенні без змін такої міри покарання, яку призначено судом першої інстанції ОСОБА_6 , не реалізовуватиметься мета покарання, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, схильними до вчинення, які усвідомлюватимуть, що за скоєння подібних тяжких злочинів за відсутності у справі обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, вони можуть відбутись невиправдано м`яким покаранням.
Апелянт вказує, що при визначенні міри покарання обвинуваченому не в повній мірі враховані дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , а саме те, що він раніше засуджувався за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, маючи не зняту та непогашену у встановленому кримінальним законом порядку судимість, вчинив новий тяжкий злочин, спрямований проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілого відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння за наведених у вироку обставин, кваліфікація цих дій та призначення покарання за ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених у суді доказах та є правильними.
Суд належним чином дослідив наявні докази у провадженні, у їх сукупності, з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, дав їм належну оцінку.
Докази, покладені судом першої інстанції в основу обвинувачення, узгоджуються між собою, не містять суттєвих суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_10 , який показав суду, що 11 вересня 2017 року приблизно об 11 год. 30 хв. він разом зі своїми друзями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 йшли додому по АДРЕСА_4 та розмовляли. Потерпілому зателефонував його брат ОСОБА_6 і сказав, що у нього проблеми з ОСОБА_15 , після чого він зрозумів, що брат знаходиться в квартирі ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 та вирішив піднятись до неї, щоб побачити свого брата. Потерпілий разом з ОСОБА_13 піднялись до квартири ОСОБА_11 , а ОСОБА_16 залишився на вулиці. ОСОБА_11 потерпілого до квартири не впустила, після чого він сам зайшов до неї в коридор, розуміючи, що брат знаходиться у неї. Пояснив, що в залі на дивані він побачив свого брата ОСОБА_6 , який побачив його, підскочив, та почав битися кулаками та душити. Потерпілий відштовхував свого брата ОСОБА_6 . Побачив в руці ОСОБА_6 ніж, яким останній почав розмахувати, та говорив, що вб`є. Потерпілий відмахувався від удару ножем, але ОСОБА_6 вдарив його ножем в область живота. Крім того пояснив, що коли він вибігав з квартири, за ним біг ОСОБА_6 до другого поверху, після чого його зупинив ОСОБА_13 . Також пояснив, що лежав на лавочці до приїзду поліції і швидкої допомоги.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , який в суді зазначив про те, що 11 вересня 2017 року він зустрівся з ОСОБА_10 і з ОСОБА_16 , і всі разом йшли додому. Коли проходили повз будинку, де мешкає ОСОБА_11 , ОСОБА_10 сказав, що хоче побачити свого брата. Після чого ОСОБА_10 пішов, а він з ОСОБА_14 залишились чекати його на вулиці на лавочці. Оскільки потерпілого ОСОБА_10 не було десь хвилин 5-10, він вирішив піднятись за ОСОБА_10 і побачив на площадці між 4 та 5 поверхами, як ОСОБА_10 вибіг з квартири ОСОБА_11 . Свідок пояснив, що потерпілий сказав йому, що його підрізав ножем його брат ОСОБА_6 , коли той зайшов до квартири ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_10 поклали на вулиці на лавочку та викликали швидку медичну допомогу. Також свідок ОСОБА_13 пояснив, що він зупиняв ОСОБА_6 , оскільки той відразу хотів наздогнати потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, пояснив, що ОСОБА_11 в той момент була в дверях квартири і ножа у ОСОБА_6 не було.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона працює на медичній допомозі в м. Покров. В той день 11 вересня 2017 року надійшов сигнал про виклик, після чого вони приїхали на вул. Центральна, де був потерпілий ОСОБА_10 , в якого було ножове поранення живота. Потерпілий разом з другом сіли в машину швидкої допомоги, після чого ОСОБА_10 доставили до лікарні. Стан у нього був середньої тяжкості, йому була надана медична допомога.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що в один з днів випивали втрьох у ОСОБА_11 , та почули стукіт в двері. Прийшов брат ОСОБА_6 ОСОБА_10 ОСОБА_6 сказав йому, щоб він заховався на балконі, що він і зробив. Пояснив, що ОСОБА_10 впустили до квартири, після чого був скандал, але він нічого не бачив. Коли все владналось, він купив ще горілки і вони далі втрьох випивали. Також пояснив, що з балкону квартири він вийшов через півгодини і в квартирі була тільки ОСОБА_11 , яка йому нічого не казала про те, що трапилось. Наступного дня він зустрів ОСОБА_13 , який повідомив йому, що ОСОБА_10 в лікарні. Від працівників поліції він дізнався, що ОСОБА_6 підрізав ножем ОСОБА_10 під час скандалу. Пояснив, що коли вони продовжували пити горілку, ОСОБА_6 сказав, що ОСОБА_10 йому погрожував і утримував його ножем, підставивши до горла, чому не знає. Крім того свідок зазначив, що хтось сказав, що треба помити ножі і вбрати з них відбитки, хто не знає, хоча в квартирі були ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що 11 вересня 2017 року вона і ОСОБА_6 сиділи у неї в квартирі по АДРЕСА_2 , пили горілку. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_12 , який також з ними пив горілку. Пояснила, що вони почули сильний стукіт в двері, та зрозуміли, що це прийшов ОСОБА_10 . ОСОБА_12 в цей момент знаходився в кімнаті. Вона не хотіла впускати ОСОБА_10 , оскільки її про це попросив ОСОБА_6 , який казав їй, що хоче забрати ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_12 заробляв для ОСОБА_10 гроші на підробітках. Після чого вона відчинила двері, і ввірвався ОСОБА_10 , який відштовхнув її, вона впала, після чого намагався зайти до кімнати. Вийшов ОСОБА_6 , почав її піднімати, виштовхувати ОСОБА_10 з квартири. Також пояснила, що ОСОБА_10 забіг до кухні, взяв у руку кухонний ніж і приставив своєму брату до горла, щоб той його впустив до ОСОБА_12 . Після чого між ними почалась бійка. У ОСОБА_10 був ніж, яким ОСОБА_6 вдарив свого брата в живіт. Коли ОСОБА_6 вдарив свого брата в живіт ножем, вона не бачила. Вона побачила, як ОСОБА_10 тримається за живіт, після чого він вийшов з квартири і пішов з ОСОБА_13 . Пояснила, що ніж, яким ОСОБА_6 вдарив свого брата ОСОБА_10 , вилучили працівники поліції. Крім того зазначила, що пізніше ОСОБА_6 сказав їй, що не хотів різати свого брата.
До того ж сам обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . Останній показав суду, що 11 вересня 2017 року біля спортивного магазину міста він зустрів ОСОБА_12 , поговорили і запросив його у гості, дав йому грошей, після чого ОСОБА_12 купив спиртне. Пояснив, що вони прийшли до квартири ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , де втрьох розпили спиртне. Почули стукіт у двері, це прийшов його брат ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_6 попросив ОСОБА_11 не відчиняти двері, але брат продовжував стукати. Після чого ОСОБА_11 сама відчинила двері, і ОСОБА_10 ввірвався до квартири, відштовхнув ОСОБА_11 і сказав, що йому з нею немає про що розмовляти. Пояснив, що був у залі, притримував двері, які хотів відчинити його брат ОСОБА_10 . Він вийшов в той момент, коли брат відштовхнув ОСОБА_11 і та впала. Після чого він почав виганяти брата, і в цей момент брат своєю рукою взяв його за горлянку, а іншою рукою наніс йому декілька ударів. Він намагався відштовхнути брата до виходу. Також пояснив, що ОСОБА_10 взяв ніж і підійшовши до нього, приставив ножа до горла. Зазначив, що коли він виштовхував брата з квартири, можливо вдарив його ножем, який забрав у нього. Після чого брат почав виходити з квартири. З братом був ОСОБА_13 і вони відразу пішли. Звідки і як ОСОБА_10 взяв ніж, він не знає. Він забрав ніж у брата ОСОБА_10 , який утримував в своїй руці і виштовхував брата з квартири. Він відразу не зрозумів, що зачепив ОСОБА_10 ножем, дізнався про це пізніше. Вважає, що тілесні ушкодження були ним заподіяні з необережності.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 11.09.2017 року - квартири АДРЕСА_3 та фото таблицями (т. 1, а.кп. 9-25), відповідно до якого зі сходів під`їзду вказаного будинку були виявлені два марлеві тампони зі змивами РБК;
- протоколом огляду предмету та фото таблицями від 11.09.2017 року (т. 1, а.кп. 26-28) встановлено, що на футболці та шортах потерпілого ОСОБА_10 були виявлені плями бурого кольору;
- протоколом огляду та вилучення предметів та фото таблицями від 12.09.2017 року (т. 1, а.кп. 64-66) встановлено, що під час огляду були виявлені три кухонні ножі, які добровільно видала ОСОБА_11 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 та фото таблицями від 13.10.2017 року (т. 1, а.кп. 144-148) відповідно до якого, ОСОБА_10 розповів про обставини, які трапились 11.09.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та фото таблицями від 24.10.2017 року (т. 1, а.кп. 154-161) згідно якого, ОСОБА_6 розповів про обставини справи, які трапились 11.09.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 .
- висновком судовомедичної експертизи № 627 від 16.10.2017 року (т. 1, а.кп. 142-143) з якого випливає, що ОСОБА_10 спричинене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сигмовидної та тонкої кишки, внутрішньо-черевної кровотечі, котре згідно п. 2.1.3. підпункту до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії гострого предмету, маючого колюче-ріжучі властивості, можливо і лезом клинка ножа;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 972Н від 14.09.2017 року (т. 1, а.кп. 110-111) згідно якого, кров потерпілого ОСОБА_10 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 973Н від 14.09.2017 року (т. 1, а.кп. 115-116) відповідно до якого, кров підозрюваного ОСОБА_6 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0.
З висновку судово-цитологічної експертизи № 1192 від 14.09.2017 року (т. 1, а.кп. 96-99) випливає, що на клинку ножа (об`єкт № 1), представленому на дослідження, встановлена наявність крові та визначений білок людини; клітини та мікрочастки тканин людини не знайдені. Враховуючи вищевказані результати дослідження, можливо висловитися, що кров в слідах на клинку ножа (об`єкт № 1) могла походити від особи (осіб) з групою крові В, з ізогемаглютиніном анти-А, з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, можливо і від потерпілого ОСОБА_10 , беручи до уваги його групову характеристику крові. Або сліди крові могли утворитися за рахунок змішування її від декількох осіб з різним сполученням виявлених антигенів, і в цьому випадку не виключається можливість домішку крові в слідах від підозрюваного ОСОБА_6 , враховуючи групову приналежність його крові.
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 975Н від 21.09.2017 року (т. 1, а.кп. 103-106) встановлено, що в слідах на футболці, та на шортах знайдена кров, при встановлені видової приналежності якої виявлений білок крові людини. З урахуванням групової приналежності крові потерпілого і підозрюваного отримані результати досліджень слідів крові на футболці і на шортах не виключають можливість походження крові від потерпілого ОСОБА_10 . Походження слідів крові від одного лише підозрюваного ОСОБА_6 виключається, його кров може бути присутня у разі змішування з кров`ю потерпілого ОСОБА_10 , так як тільки один із виявлених антигенів, а саме антиген Н. являється групо специфічним для його крові.
Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 974Н від 21.09.2017 року (т. 1, а.кп. 120-122) в слідах на марлі зі змивами знайдена кров, при встановлені видової приналежності якої виявлений білок крові людини. З урахуванням групової приналежності крові потерпілого і підозрюваного і виключення обставин, які могли б вплинути на результати досліджень, отримані дані, а саме виявлення антигенів В. і Н не виключають можливість походження вилучених слідів крові від потерпілого ОСОБА_10 . Походження слідів крові від одного лише підозрюваного ОСОБА_6 виключається, його кров може бути присутня у вилучених змивах тільки у разі змішування з кров`ю потерпілого ОСОБА_10 , так як тільки один із виявлених антигенів, а саме антиген Н є властивим для його крові;
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, які були досліджені з дотриманням вимог закону, детально проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в тій частині, що його дії необґрунтовано кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 121 КК України, без урахування того, що нанесення ним одного тілесного ушкодження виникло по незалежним від нього обставинам, в яких він не міг передбачити момент тілесного ушкодження, так як між ним та потерпілим була сутичка в ході якої потерпілий постійно проривався до квартири, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки ці доводи повторюють лінію захисту, обрану у межах судового розгляду, яка була судом першої інстанції перевірена, обговорена в оскаржуваному вироку та ґрунтовно відкинута як неспроможна.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Так, відповідно до вимог, викладених в апеляційній скарзі, обвинувачений не заперечує факт заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , в тім зазначає, що при заподіянні тілесних ушкоджень перебував у стані необхідної оборони.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченим та його захисником не надано жодних доказів на підтвердження зазначеної версії, не наведено жодних обставин, на підставі яких можна було б піддати сумніву докази, надані на підтвердження обвинувачення.
Крім того, зазначена позиція обвинуваченого ОСОБА_6 повністю спростовується належними та допустимим доказами, дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції, а саме: показами потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні підтвердив факт навмисного заподіяння йому тілесних ушкоджень збоку ОСОБА_6 ; показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні підтвердив, що потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження, які, як з`ясувалося пізніше, були завдані ОСОБА_6 ; показами свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні підтвердила факт звернення потерпілого ОСОБА_10 за медичною допомогою до лікарні внаслідок отримання ним тілесних ушкоджень; показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні підтвердив факт заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , як з`ясувалося пізніше збоку ОСОБА_6 ; показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні підтвердила факт заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 11.09.2017 року, яким зафіксоване місце вчинення злочину; протоколом огляду предмету та фото таблицями від 11.09.2017 року, яким зафіксовані плями бурого кольору на одягу потерпілого; протоколом огляду та вилучення предметів та фото таблицями від 12.09.20017 року, в ході якого були вилучені три кухонні ножі у ОСОБА_11 ; висновком судово-медичної експертизи № 627 від 16.10.2017 року, згідно до якого ОСОБА_10 спричинене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сигмовидної та тонкої кишки, внутрішньо-черевної кровотечі, котре відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 та фото таблицями від 13.10.2017 року, згідно до якого ОСОБА_10 розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень збоку ОСОБА_6 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та фото таблицями від 24.10.2017 року, згідно до якого ОСОБА_6 розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 11.09.2017 року по АДРЕСА_2 , висновком проведеної судово цитологічної експертизи встановлена належність групи крові потерпілого та обвинуваченого, висновками проведених судово імунологічних експертиз, матеріалами справи в їх сукупності.
Щодо посилання обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини виключають можливість кваліфікації його діяння, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними покази свідка ОСОБА_11 в тій частині, що потерпілий сам взяв на кухні ніж, який потім вихватив ОСОБА_6 та ним вдарив потерпілого, та в частині необережного заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень збоку ОСОБА_6 , оскільки вони спростовуються послідовними поясненнями потерпілого, поясненнями інших допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків, матеріалами справи в їх сукупності, та на думку колегії суддів, дані покази висловлені свідком ОСОБА_11 з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
Аналізуючи доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, про допит яких, він заявляв клопотання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з журналів судових засідань та засобів технічної фіксації судових засідань, судом першої інстанції було розглянуто заявлені обвинуваченим клопотання, в тому числі про повторний допит свідків, в задоволенні якого судом було обгрунтовано відмовлено (т. 2, а.кп. 183-188).
Що стосується наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 доводів про те, що до нього під час досудового розслідування застосовувались недозволені методи, зокрема, фізичного та психологічного впливу, то вони є безпідставними, з огляду на наступне.
З метою перевірки доводів обвинуваченого, ухвалою суду Орджонікідзевського міського суду від 08 лютого 2018 року доручено прокурору Дніпропетровської області проведення відповідної перевірки (т. 2, а.кп. 159).
Відповідно до повідомлення прокуратури Дніпропетровської області за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та проведення досудового розслідування 22.02.2018 року доручено Нікопольському відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області (т. 2, а.кп. 167).
Відповідно до постанови слідчого Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19 квітня 2018 року кримінальне провадження за № 0000188 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т. 2, а.кп. 199). Вказана постанова набрала законної сили.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі виконані вимоги ст.ст. 206, 333 КПК України, які цілком спростовують доводи обвинуваченого щодо застосування до нього методів фізичного насилля та психологічного тиску збоку працівників поліції під час проведення досудового розслідування, які б ставили під сумнів належність та допустимість доказів, отриманих під час досудового розслідування.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту за його участю, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 24 жовтня 2017 року, останній був проведений без участі захисника ОСОБА_18 , проте в матеріалах кримінального провадження міститься заява підозрюваного ОСОБА_6 про те, що він не заперечує проти проведення слідчого експерименту без участі його захисника, яка зокрема погоджена із самим захисником ОСОБА_18 (т. 1, а.кп. 88).
Таким чином, посилання обвинуваченого на те, що під час проведення слідчого експерименту за його участі було порушено його право на захист є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Крім того, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 24 жовтня 2017 року, понятим ОСОБА_19 та ОСОБА_20 було роз`яснено їх права та обов`язки, що підтверджується їх власноручно виконаними підписами у протоколі (т. 1, а.кп. 154).
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, часткове визнання своєї вини, мотиви, що спонукали його до вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, задовільно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра з діагнозом: МЗЗТБ верхньої долі лівої легені у вигляді фіброзного вогнища після вилікуваного інфільтративного туберкульозу, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, думку потерпілого, який просив покарати винного по закону, та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості чи суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається прокурор, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції не встановлено.
При перевірці кримінального провадження будь-яких передбачених ст. 409 КПК України підстав для скасування або зміни вироку суду щодо ОСОБА_6 , судом апеляційної інстанції, не убачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4