Справа №588/1294/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/152/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15 серпня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, останнього разу

- 22.04.2003 р. Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, 08.09.2009 р. звільнено по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити вирок суду в сторону пом`якшення призначеного йому судом покарання та призначити більш м`який вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі;

- захисник ОСОБА_7 просив вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Просив дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, процесуальні документи та наявний технічний запис, допитати підсудного потерпілого та свідків;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просив вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та просив ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і по цьому закону призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строк на 3 роки.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і по цьому закону призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

Строк відбування покарання визначено рахувати із часу приведення вироку до виконання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 вказував на невідповідність застосованого до нього виду покарання ступню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, не врахуванням судом обставин, що пом`якшують покарання, а також його стан здоров`я.

Стверджує, що злочин вчинений під впливом сильного душевного хвилювання, що було викликано поведінкою самої потерпілої, яка перша почала конфлікт, а також надання його цивільною дружиною необхідної медичної допомоги.

Свою провину, у нанесенні в ході конфлікту ударів палкою по кінцівках та голові потерпілої, він у судовому засіданні визнав повністю та щиро розкаявся, публічно просив вибачення у неї, вчиняв активні дії щодо відшкодування витрат потерпілій.

Зазначає, що його незгода з пред`явленим обвинуваченням обґрунтовується тим, що він не наносив потерпілій ударів по ребрам, а тому його дії не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками переломом ребер потерпілої, дана травма, на його думку, могла бути спричинена в наслідок падіння потерпілої з велосипеду.

Вважає, що судом безпідставно не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_11 , даних, які характеризують його, компетентними органами не збирались, призначені попередніми судовими вироками покарання ним відбуті та на даний час він став на шлях виправлення, а саме має родину, працює в підсобному господарстві.

Вказує також на наявність у нього вад слуху, які помітні при спілкуванні та підтверджується документально.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважає незаконним оскаржуване рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження та допущенні судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що судом були проігноровані принципи презумпції невинуватості і верховенства права при розгляді даної справи, вимоги ст.. 6 Конвенціїх про захист прав людини та основоположних свобод, через явно обвинувальний підхід головуючого судді по справі.

Посилається на порушення органом досудового розслідування, прокурором та судом в підготовчому судовому засіданні права ОСОБА_8 на захист, так як участь захисника, в зв`язку з наявними у нього вадами слуху, є обов`язковою, а також вказує на недопустимість доказів, отриманих під час досудового слідства з порушення права обвинуваченого на захист.

Також вважає, що у зв`язку з порушенням права на захист, не було проведено необхідних слідчих дій, а саме: освідування та експертизи для виявлення у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 ; не з`ясовувалось достовірність наданих показань потерпілою та свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Питання перед експертом були сформовані слідчим однобічно і без об`єктивного врахування інтересів та прав ОСОБА_8 на захист та без врахування ймовірності будь-яких альтернативних причин травмування потерпілої, не здійснювався пошук доказів на відсутність події злочину, а також не були усунуті обґрунтовані сумніви щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 та наслідками у вигляді перелому ребра потерпілої.

На переконання захисника, судом було проігноровано відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме наявність в нього ряду захворювань, його внутрішнє ставлення до вчиненого, натомість безпідставно враховано відомості про його попередні судимості, які були зняті на початку 2014 року, суд без відповідного висновку органу пробації дійшов висновку про негативну характеристику ОСОБА_8 .

Зазначає, що судом без належної уваги залишено обставини початку виникнення конфлікту та підстави його виникнення. Органом досудового розслідування не з`ясовувались інші можливі причини отримання потерпілою тілесних ушкоджень, в тому числі в наслідок падіння з велосипеду напередодні конфлікту.

Вказує також, що судом безпосередньо не досліджувався предмет, яким нібито ОСОБА_8 завдавав потерпілій тілесних пошкоджень, потерпіла, свідки та ОСОБА_8 по-різному описують даний предмет, однак суд вочевидь безпідставно визначив, що удари завдавались саме «дерев`яним брусом».

Вважає, що судом з формальних підстав критично оцінено покази ОСОБА_11 яка була безпосереднім свідком розпочатого конфлікта ОСОБА_9 з ОСОБА_8 і саме вона перша вдарила ОСОБА_14 в обличчя, через спільне проживання з обвинуваченим, в той же час суд обґрунтовує свої висновки показами свідка ОСОБА_12 , який є співмешканцем потерпілої ОСОБА_9 .

Стверджує, що ні під час досудового слідства, ні судом не досліджувались повідомлені потерпілою відомості щодо отримання нею переломів ребер від падіння із даху будинку, ще до подій конфлікту із підсудним.

Висновок зроблений експертом ОСОБА_15 щодо можливого початку протікання строків розладу її здоров`я та щодо можливості отримання потерпілою перелому ребра саме під час конфлікту із ОСОБА_8 , спростовується наданими лікарем-рентгенологом ОСОБА_16 показами, який повідомив про десятиденний строк встановленого ним ОСОБА_9 діагнозу. Більш того, сам експерт ОСОБА_15 , під час допиту в судовому засідання, підтвердив свою упередженість по даній справі, при проведенні експертизи з матеріалами кримінального провадження він не знайомився, однак заява захисту про визнання висновків недопустимим доказом судом була проігнорована.

На переконання захисника, саме дії потерпілої, яка виражалась в сторону обвинуваченого нецензурною лайкою та першою нанесла удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , спровокували виникнення конфлікту, а обвинувачений діяв в межах необхідної оборони.

Відмінність своєї правової позиції, по даній справі від позиції ОСОБА_8 , який визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаюючись, вибачився перед потерпілою, та вчинив дії по відшкодуванню збитків потерпілої, обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обмовляє себе через свою необізнаність із нормами права.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі, вказує на те, що судом при призначенні покарання не було враховано те, що ОСОБА_8 має не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не робить та продовжує свою злочинну діяльність, злочин вчинено після вживання спиртних напоїв, офіційно не працює, зловживає спиртними напоями, інвалідом не являється, неповнолітніх дітей на утриманні не перебуває, не враховано також обставини вчиненого кримінального правопорушення, як то знаряддя вчинення злочину та особу потерпілої.

Також, судом залишена поза увагою поведінка ОСОБА_8 після вчинення ним злочину, а саме швидку він не викликав, першої медичної допомоги не надавав, у вчиненого не розкаявся, в добровільному порядку шкода ним не відшкодована.

Також суду необхідно було врахувати наслідки вчиненого обвинуваченим діяння, у вигляді легких тілесних ушкоджень.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 13.09.2017 року у період часу із 14 до 15 години, в АДРЕСА_1 , на території присадибної ділянки ОСОБА_13 , після вживання спиртних напоїв, на ґрунті давніх неприязних відносин з ОСОБА_9 , з метою спричинення невизначеної шкоди здоров`ю, взяв дерев`яний брус та наніс ним удари по тілу потерпілої ОСОБА_9 , а саме: чотири удари по ногах, два удари по голові потерпілої, яка в цей час знаходилася в сидячому положенні, а після того, як внаслідок останнього удару по голові, ОСОБА_9 похилилася на лівий бік - наніс ще два удари по спині в область ребер потерпілої з права.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 22.09.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді: по задній поверхні грудної клітини справа в нижній третині синець розміром 11х12 см, по передній поверхні правого стегна в нижній третині синець розміром 4,5х9 см, по задній поверхні правого стегна в нижній третині синець розміром 5,5х7см, по передній та внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині синець розміром 11х13 см, по передній поверхні лівої гомілки в верхній та середній третині синець розміром 15х10 см, синець невизначеної форми в області лівої надбрівної дуги розміром 1х2 см, рана в тім`яній ділянці голови, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження та повний поперечний перелом 9-го ребра справа без зміщення уламків, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Вчиняючи вказані злочинні дії ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння у вигляді нанесення ударів дерев`яним брусом в область тіла потерпілої, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, тобто діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив змінити вирок суду в бік пом`якшення та застосувати до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі, та підтримав апеляційну скаргу свого захисника, а проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні заперечував, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, який просив виправдати ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та частково підтримав апеляційні скарги ОСОБА_8 , в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення і особи обвинуваченого, та прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_10 в частині скасування вироку, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги поданої прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , який просив вирок скасувати через м`якість призначеного судом покарання, ухваливши вирок яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та заперечення проти задоволення апеляційних скарг, поданих обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Колегія суддів звернула увагу на певні розбіжності в лінії захисту між захисником ОСОБА_7 ( який просить скасувати вирок та виправдати його підзахисного) та обвинуваченим ОСОБА_8 (який не оспорюючи фактичні обставини просить пом`якшити йому покарання), однак, в даному випадку не вбачає в цьому жодних заперечень, оскільки вимоги апеляційної скарги захисника направлені виключно на інтереси обвинуваченого і таку свою позицію захисник переконливо обґрунтував в мотивах апеляційної скарги.

Так, у своїх апеляційних скаргах, як захисник ОСОБА_7 , так і прокурор у кримінальному провадженні заявили письмові клопотання про повторне дослідження апеляційним судом обставин, встановлених під час кримінального провадження та повторне дослідження доказів. Колегія суддів вважає, що у задоволенні цих клопотань належить відмовити, з огляду на те, що доводи прокурора з приводу заявленого ним клопотання, фактичного зводяться до переоцінки доказів у провадженні, які судом першої інстанції вже досліджувались, а захисником взагалі не наведено підстав, визначених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження зазначених ним обставин та доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про незаконність оскаржуваного рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження та допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дослідивши матеріалів справи встановила таке.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та не оспорюючи дату, часу та місця скоєння події, стверджував, що ініціатором конфлікту була саме потерпіла, яка в ході розпивання спиртних напоїв спочатку вдарила ОСОБА_13 по обличчю, а потім, на зауваження ОСОБА_11 , ударила його та ОСОБА_11 по обличчю, при цьому ображаючи нецензурною лайкою. Наполягає, що потерпілій наносив удари відмахуючись від неї, а саме: два удари він наніс по ногах та один чи два удари - по голові. На момент нанесення ним ударів ОСОБА_9 стояла перед ним та кидалась до нього битися. Удари наносились не дерев`яним бруском, який описаний в обвинувальному акті, а дерев`яною лозиною довжиною близько 30 см. Заперечував проти нанесення ним потерпілій тілесного ушкодження у вигляді повного поперечного перелому 9-го ребра, що кваліфіковано, як тілесні ушкодження середньої тяжкості, оскільки він не бив її по спині та за характером нанесених ним ударів, він не зміг би завдати їй перелічені в обвинувальному акті тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого та розцінив не визнання винуватості, як бажання ОСОБА_8 ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєний злочин та обраний ним спосіб захисту від обвинувачення, оскільки такі покази суперечать як фактичним обставинам справи, так і не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, що були безпосередньо досліджені судом і покладені в основу вироку.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснювала, що 13.09.2017 року вона, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 перебували на території присадибної ділянки АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_13 , допомагали йому копати картоплю. Під час перерви дійсно вживали спиртні напої, проте конфлікту в той час не було. Приблизно о 14 год. 30 хв. вона сиділа на городі на пустому відрі, із двору на город вийшов ОСОБА_8 , тримаючи руку за спиною, коли він підійшов до неї, в його руках вона побачила дерев`яний брусок довжиною близько 1 м та шириною приблизно 5 см. Даним бруском ОСОБА_8 почав завдавати ударів по її тілу, а саме: чотири удари по ногах, п`ятий та шостий по голові, в наслідок чого затулила лице руками та похилилась у ліву сторону, та відразу відчула два удари по спині справа, дев`ятий удар був нанесений над бровою. Побачила як свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відтягували від неї ОСОБА_8 , а потім втратила свідомість. Вважає, що даний злочин скоєно ОСОБА_8 із помсти, за те, що нею надавались покази, як свідок по обвинуваченню ОСОБА_8 за вчинення ним злочин, передбаченого ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано взято за основу такі покази потерпілої, оскільки вони узгоджуються із показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також з іншими належним чином дослідженими судом доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що того дня вони з ОСОБА_9 допомагали ОСОБА_13 копати картоплю, туди ж прийшов і ОСОБА_8 . На час скоєння події, чистив мотоблок із ОСОБА_13 , перебуваючи на відстані приблизно 20 м від ОСОБА_9 , через де якийсь час побачив, як ОСОБА_8 бив потерпілу дерев`яним кілком чи то бруском довжиною приблизно 1,5 м., коли та лежала на лівому боці. Він бачив, як обвинувачений наніс кілька ударів по боку та по голові потерпілої, коли потерпіла лежала він хапав її за волосся. Вони з ОСОБА_13 відтягнули ОСОБА_8 від потерпілої і той з кілком пішов додому. Потерпіла лежала без свідомості, коли вони її привели до тями, вона скаржилась, що в неї болить голова та ребра, на правій частині голови у неї була кров. Свідок зателефонував на швидку допомогу та до дільничного.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що у вересні 2017 року, точної дати він не пам`ятає, йому допомагали копати картоплю ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . У момент виникнення конфлікту, він із ОСОБА_12 чистив мотоблок, бачив як метрів 10 від нього лежала потерпіла, а біля її ніг стояв ОСОБА_8 , першим підбіг ОСОБА_12 , а потім він. Допоміг ОСОБА_12 відтягнути ОСОБА_8 від потерпілої, яка залишилась лежати на землі, він не бачив щоб у ОСОБА_8 був якийсь предмет та крові на обличчі потерпілої також не помітив. Що було далі не бачив бо відійшов до мотоблоку, йому стало погано, так як в нього хворе серце, викликав швидку допомогу. При цьому свідок не підтвердив що ОСОБА_11 (співмешканка ОСОБА_8 ) перебувала на городі на час виникнення конфлікту. ОСОБА_11 з`явилась уже коли учасники події перебували за двором ОСОБА_13 Підстав недовіряти наданим свідком ОСОБА_13 показам колегія суддів не вбачає. Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_17 також не вказували, що даний свідок дає неправдиві свідчення.

Крім того, вищенаведені показання потерпілої та свідків, які суд поклав в основу обвинувального вироку в своїй сукупності об`єктивно підтверджуються і іншими, належним чином дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме :

- карткою прийняття заяви вчинення кримінального правопорушення Тростянецького ВП Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області, запис ЖЄО №2598 від 13.09.2017 року, яка надійшла від ОСОБА_12 13.09.2017 р. о 15:04 год. на службу 102 про те, що того дня о 15:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 побив знайому заявника ОСОБА_18 , потрібна медична допомога (а.с. 50);

- протоколом огляду місця події від 26.09.2017 року із фототаблицями, з якого вбачається, що під час огляду домогосподарства АДРЕСА_1 з правої сторони на території подвір`я знаходяться на землі кучі червоної цегли, біля іншої знаходились дерев`яні бруски різної довжини від 2 до 3 м, шириною близько 4-5 см. Поряд з брусками на землі знаходяться різного розміру дерев`яні дошки (ас. 53-56);

- протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксування проведеного з потерпілою ОСОБА_9 від 26.09.2017 року, згідно якого остання надала покази та продемонструвала на місці обставини, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , її покази відповідають по змісту тим, що вона надала у судовому засіданні (а.с. 64-68);

- протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксування проведеного з свідком ОСОБА_12 від 26.09.2017 року, відповідно до якого той продемонстрував на місці обставини, щодо нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.с. 71-73);

- висновком судово-медичної експертизи №69 від 22.09.2017 року встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: по задній поверхні грудної клітини справа в нижній третині синець розміром 11х12 см; по передній поверхні правого стегна в нижній третині синець розміром 4,5х9 см; по задній поверхні правого стегна в нижній третині синець розміром 5,5х7см; по передній та внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині синець розміром 11х13 см; по передній поверхні лівої гомілки в верхній та середній третині синець розміром 15х10 см; синець невизначеної форми в області лівої надбрівної дуги розміром 1х2 см; рана в тім`яній ділянці голови, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та повний поперечний перелом 9-го ребра справа без зміщення уламків, що по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в час, вказаний у постанові (13.09.2017 р.), про що свідчить колір синців та дані медичної документації, та могли утворитися внаслідок ударів дерев`яним брусом (а.с.60-61);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №70 від 22.09.2017 року встановлено, що тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 могли утворитися при механізмі, зазначеному останньою під час її допиту (а.с. 63);

- висновком судово-медичної експертизи №77 від 27.09.2017 року встановлено можливість отримання тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 в області голови та в області грудної клітки (перелом ребра) при механізмі, продемонстрованому свідком ОСОБА_19 26.09.2017 року при проведенні слідчого експерименту за його участі (а.с.75);

- висновком судово-медичної експертизи №78 від 27.09.2017 року встановлено можливість отримання тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 при механізмі, продемонстрованому нею 26.09.2017 року при проведенні слідчого експерименту за її участі (а.с.70).

Крім того, судом досліджувалась амбулаторна медична картка ОСОБА_9 , у якій мається встановлений лікарем-хірургом від 14.09.2017 р. діагноз: забійна рана тім`яної ділянки голови, забій грудної клітки справа, забій м`яких тканин обох стегон, та лікарем-ортопедом встановлено діагноз: закритий перелом 9-10 ребер справа. На підставі рентгенографії ребер потерпілої (справа), лікарем рентгенологом виявлено повний поперечний перелом 9-го ребра без зміщення уламків.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про визнання висновків судово-медичної експертизи, які були проведені судом експертом ОСОБА_15 недопустими доказами та про його упередженість колегія суддів визнає безпідставними виходячи з такого. Як вбачається зі змісту вироку суд детально, з посиланням на відповідні норми законодавстаа дав оцінку вищезазначеним висновкам експерта , і дійшов вірного висновку, що вказані експертизи проведені експертом з додержанням вимог Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 р. Зокрема, у відповідності до приписів пунктів 3.6, 3.7 Інструкції та пунктів 4.1, 4.2, 4.4 Правил, судовий експерт на підставі досліджених наданих йому матеріалів, наявними медичними документами та на підставі огляду потерпілої, мав право скласти судово-медичний висновок, який по формі та змістом відповідає вимогам вказаним нормативно-правовим актам. Упередженості експерта та порушення ним порядку проведення експертизи не встановлено.

Строки лікування потерпілої ОСОБА_9 отриманого нею перелому 9-го ребра, на визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не впливає, оскільки у відповідності до вимог п. 4.6 вказаних Правил, судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілісності тканини і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою.

При цьому твердження апелянта, про те, що експерт ОСОБА_15 є упередженим ґрунтуються виключно на припущеннях, жодних об`єктивних даних, для підтвердження таких доводів захисник не надав і крім цього, як вбачається зі змісту вироку про упередженість експерта захисник заявляв і в ході судового розгляду, і ці твердження судом були перевірені та детально вмотивовані у вироку.

Також, колегія суддів не вбачає порушень допущених, як органом досудового слідства під час досудового слідства , так і прокурором та судом під час проведення підготовчого судового засідання, щодо забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, та відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині виходячи з наступного.

Пунктом 3) ч. 2 ст. 52 КПК України дійсно передбачено, що обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

При цьому у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8 роз`яснено, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Захисник допускається до участі у справі щодо такої особи з моменту, коли було встановлено наявність у неї зазначених вад. Тобто, підставою для забезпечення обов`язкової участі захисника на досудовому розслідування є такі істотні дефекти, в нашому випадку, слуху, які б перешкоджали самостійно захищатися від обвинувачення і ці вади були належним чином встановлені.

Як вбачається з протоколів звукозаписів судових засідань та змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції досліджувалась надана ОСОБА_8 медична документація та було встановлено, що станом на 27.11.2017 року він має проблеми із слуховою функцією (а.с. 137-139). Проте, як вірно вказав суд першої інстанції, саме повної глухоти ОСОБА_8 не встановлено, інвалідність йому не призначалась, а наявність в нього певних вад зі слухом, не свідчить що він не міг, під час досудового розслідування та на підготовному судовому засіданні, самостійно реалізувати своє право на захист. Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_8 не повідомляв про наявність у нього істотних дефектів слуху, натомість, як зазначає суд, обвинувачений без використання слухового апарату надав суду пояснення та відповідав на запитання. Крім того, і в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_8 вільно і чітко відповідав на поставлені йому запитання, давав пояснення, жодних скарг, що він щось не чує чи не розуміє не виявляв, тому підстав вважати, що ОСОБА_8 має істотні дефекти слуху, що перешкоджають самостійно захищатись від обвинувачення, колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити також, що жодних доказів, які були зібрані в ході досудового розслідування за участі ОСОБА_8 (без адвоката) судом в основу вироку покладено не було.

Таким чином, оскільки не вставлено наявності підстав, передбачених ст. 52 КПК України, для обов`язкового забезпечення участі захисника у кримінальному провадженні, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині визнання недопустимими доказів одержаних під час досудового слідства доказів, слід визнати безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника щодо допущення неповноти проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, в зв`язку з порушенням права ОСОБА_8 на захист, оскільки як уже вище зазначалось, обов`язкової участі захисника для обвинуваченого не встановлено. Крім того, ОСОБА_8 за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я, з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень 13.09.2017 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 або потерпілою, не звертався, наявність таких пошкоджень документально не підтверджується, із заявою до правоохоронних органів він також не звертався. Не проведення органами досудового розслідування слідчих експериментів з участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 не спростовує наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, оскільки його вина встановлена вище зазначеними доказами, які є логічними, обґрунтованими та узгоджуються між собою. І крім того, є незрозумілим проведення слідчих експериментів з особою, яка не визнає вину та заперечує факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій особі.

Безпідставними є також твердження захисника ОСОБА_7 про не дослідження судом обставин початку вказаного конфлікту та підстави його виникнення. Так, судом встановлено , що злочин ОСОБА_8 вчинено на ґрунті давніх неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Більш того, потерпіла під час розгляду справи в суді першої інстанції повідомляла, що ОСОБА_8 неодноразово погрожував її фізичною розправою. Судом також досліджувались і передумови виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, який мав місце 13.09.2017 року, та з цього приводу були допитані ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які були свідками даного конфлікту та в присутності яких обвинувачений наніс потерпілій тілесні ушкодження, так і свідок з боку захисту ДедікТ.І.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги захисника в тій частині, що судом безпосередньо не досліджувався предмет, яким нібито ОСОБА_8 завдавав потерпілій тілесних пошкоджень, і при цьому потерпіла, свідки та ОСОБА_8 по-різному описують даний предмет, однак суд з незрозумілих підстав визначив, що удари завдавались саме «дерев`яним брусом», виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту вироку та обставина, що сторона обвинувачення не надала речовий доказ дерев`яний брус, яким були завдані тілесні ушкодження потерпілої, була предметом оцінки. Так, судом, на підставі зібраних по справі доказів, встановлено, що потерпілій наносились удари дерев`яним брусом, на який вказувала сама потерпіла та свідок ОСОБА_12 , наявність таких брусків на території присадибної ділянки належної ОСОБА_13 встановлено під час огляду місця події. Більш того, висновком судово-медичної експертизи №69 від 22.09.2017 року встановлено, вищевказані тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитись внаслідок ударів дерев`яним брусом. А тому відсутність виявлених та вилучених в ході огляду місця події дерев`яних брусків жодним чином не спростовує причетність ОСОБА_8 до спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Колегія суддів перевіривши твердження апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції, при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 були проігноровані принципи презумпції невинуватості і верховенства права при розгляді даної справи, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, через явно обвинувальний підхід головуючого судді по справі, не погоджується з ними, вважаючи їх явно безпідставними.

Так, як вбачається з вивчених судом апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження, обвинувачений та його захисник повідомляли певні версії, щодо можливого отримання потерпілою тілесних ушкоджень у виді перелому ребер. При цьому вони заявляли клопотання про допит свідків та дослідження документів і ці клопотання сторони захисту були в повній мірі задоволені. Всі свідки, які були викликані за клопотанням сторони захисту, судом допитані і показанням цих свідків надана у вироку відповідна оцінка. За таких обставин , а саме задоволення клопотань сторони захисту, твердження захисту про обвинувальних ухил головуючого судді є в певній мірі непереконливими.

Крім того, твердження захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про можливе спричинення потерпілій травм в наслідок падіння з велосипеду, також було предметом судового дослідження та не знайшло підтвердження.

Так, допитаний в судовому засідання, свідок ОСОБА_20 , в якого, за словами сторони захисту, потерпіла брала велосипед з якого вона впала, повідомив, що ОСОБА_9 в нього брала задовго до вказаних подій до квітня 2016 р. У свою чергу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_8 нанесення ним ударів по тілу потерпілої, та наслідками у вигляді перелому 9-го ребра, які кваліфіковані, як тілесні ушкодження середньої тяжкості, підтверджується проведеними судово-медичними експертизами.

Судом також була перевірена і ще одна версія обвинуваченого та його захисника, щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння з даху. Як пояснила в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , вона дійсно падала з даху , близько семи років до події кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_8 під час спільного проживання з ним. При цьому давність встановленого лікарем-рентгенологом 14.09.2017 року перелому є нетривала, без слідів консолідації. Під час огляду рентгенівських знімків потерпілої в судовому засіданні, лікарем-рентгенологом ОСОБА_16 не виявлено інших слідів перелому.

Надані в судовому засідання лікарем-рентгенологом ОСОБА_16 пояснення щодо давності перелому, не спростовують висновки судово-медичної експертизи щодо можливості утворення тілесних ушкоджень потерпілою 13.09.2017 року, оскільки як зазначив свідок ОСОБА_16 виявленому в неї перелому не більше десяти днів, без слідів зрощення, однак він не стверджував про десятиденний строк встановленого ним діагнозу, як вказує захисник.

Щодо показів свідка ОСОБА_11 , допитаної в судовому засідання за клопотанням сторони захисту, то колегія судді зазначає, що вони обґрунтовано оцінені судом першої інстанції критично, оскільки присутність ОСОБА_11 на городі на час виникнення конфлікту не підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , більш того вони вказали, що ОСОБА_11 з`явилась уже коли учасники події перебували за двором ОСОБА_13 . Надані свідком ОСОБА_11 покази з приводу наявності у ОСОБА_9 , ще до вказаного конфлікту з обвинуваченим, синця на обличчі, який нібито нею був отриманий від падіння з велосипеду, що вона брала у ОСОБА_20 , спростовуються показами допитаного в судового засіданні свідка ОСОБА_20 та висновком судово-медичної експертизи. Крім того, свідок ОСОБА_20 повідомив про те, що йому телефонувала ОСОБА_11 з проханням надати адвокату пояснення про те, що він нібито давав велосипед потерпілій.

Отже, так як покази надані свідком ОСОБА_11 спростовуються зібраними по справі доказами та вона є особою заінтересованою в результатах розгляду даного кримінального провадження, оскільки перебуває з обвинуваченим протягом тривалого часу у фактичних шлюбних відносинах, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про те, що судом в оскаржуваному вироку критична оцінка показам свідка ОСОБА_11 надана з формальних підстав.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження сторони захисту про те, що обвинувачений діяв у межах необхідної оборони. Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суду, суд перевіривши і таку версію обвинуваченого, на підставі досліджених доказів не встановив факту суспільно небезпечного посягання потерпілою на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченого, так як не були надані докази наявності у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень. Та обставина, що потерпіла першою напала на обвинуваченого було вказано, крім самого обвинуваченого, лише свідком ОСОБА_11 , покази якої суд визнав необґрунтованими і такими, що не узгоджується із іншими доказами.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України.

При цьому критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання у виді одного року позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора в кримінальному провадженні, ОСОБА_8 не згодний з призначеним видом та мірою покарання, оскільки вважає його занадто суворим, а прокурор в свою чергу просить скасувати оскаржуваний вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, через м`якість.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який характеризується негативно, не виявив щирого каяття, із потерпілою примиритися не побажав, відшкодувати збитки не намагався, хоча потерпіла не заперечувала отримати у відшкодування нею шкоди, заподіяної злочином у розмірі 5000 грн. Суд враховано також ставлення потерпілої до скоєного, яка не вибачає ОСОБА_8 та вимагає справедливого покарання. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено. Отже, враховуючи всі обставини, суд вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі і таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Однак, суд не вважав за необхідне призначати максимально визначений санкцією інкримінованої статті обвинуваченому строк покарання, з огляду на наявність у нього захворювань, що об`єктивно підтверджується дослідженою у суді медичною документацією (а.с. 136).

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України в мінімальних межах санкції вказаної статті, відповідає вимогам закону та за своїм видом та розміром колегія суддів визнає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання та визначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, як того просить в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Твердження захисника та обвинуваченого про те, що судом при призначенні покарання враховано відомості про попередні судимості ОСОБА_8 , які нібито були на час розгляду справи погашеними є безпідставним, оскільки мало місце переривання строку судимості за зазначеними судом першої інстанції вироками Краснопільського районного суду Сумської області від 29.05.1997 року за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 145, ст. 42 КК України (1960 року) та від 22.04.2003 року Тростянецького районного суду Сумської області, у зв`язку з вчиненням ним нового злочину, за який ОСОБА_8 був судимий 15.11.2013 р. Тростянецьким районним судом Сумської області.

Щодо неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання, а саме: вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірним діями потерпілого; надання першої медичної допомоги потерпілій; щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку, то їх слід визнати безпідставними. Так, швидка допомога потерпілій була викликана свідком ОСОБА_12 , наявність якихось неправомірних дій з боку потерпілої, які б викликали у обвинуваченого сильне душевне хвилювання не встановлено, вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, шкода потерпілій не відшкодована. Відсутність позову потерпілої про відшкодування їй майнової чи моральної шкоди, завданої в зв`язку з нанесенням їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, не є обставиною, що пом`якшує покарання. Відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 були враховані судом при призначенні міри покарання.

Що стосується зауваження захисника про те, що суд у вироку вказав про негативну характеристику ОСОБА_8 без отримання по справі висновку органу пробації, то колегія суддів вважає таке зауваження необґрунтованим. Оскільки норма кримінального процесуального закону щодо витребування у органу пробації досудової доповіді, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, носить рекомендаційний характер. При цьому, сторона захисту не була позбавлена можливості витребувати та надати до суду можливо і інші (позитивні) характеристики ОСОБА_8 , або звернутись до суду з відповідним клопотанням, з приводу витребування судом в органу пробації вказаної інформації та складання досудової доповіді. Натомість, з наявних у матеріалах кримінального провадження доказів вбачається, що ОСОБА_8 негативно характеризується за місцем проживання (а.с. 83), протилежного стороною захисту не доведено.

З вищенаведених міркувань колегія суддів відхиляє також і доводи апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні щодо неврахування судом при призначенні покарання обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та відомостей, що характеризують особу обвинувачуваного, оскільки всі вказані прокурором обставини вже виступали предметом оцінки суду першої інстанції та були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання. Зокрема, суд не вважав за необхідне признати обвинуваченому строк покарання у вигляд 3 років позбавлення волі, як того просить прокурор, в зв`язку з наявними у нього захворюваннями.

Враховуючи викладене, призначене судом першої інстанції покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_8 . Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть зміну чи скасування оскаржуваного вироку, як на цьому наполягав в своїй скарзі захисник, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його захисника та прокурора доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15 серпня 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинувачений ОСОБА_8 , в той же строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,