Справа № 379/144/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2019 року м.Тараща

Слідчий суддя Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
адвоката: ОСОБА_3 ,
секретаря судових засідань: ОСОБА_4 ,
скаржника: ОСОБА_5 ,
слідчого СВ Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тараща у залі судових засідань Таращанського районного суду скаргу ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 04.01.2019, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Таращанського районного суду Київської області із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 від 14.02.2019 року про закриття кримінального провадження №0000001 від 04.01.2019 за її заявою про відкриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за злісне ухилення від сплати аліментів.
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 05.06.2006 року постановлено стягувати з ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , 2003 року народження в розмірі частини всих видів його заробітку. 23.08.2016 вироком Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді 120 год громадських робіт. Проте, ОСОБА_7 і надалі не виконує рішення суду, ухиляється від сплати аліментів, змінив місце свого проживання, не повідомляє про своє місце роботи органам ДВС, на виклики державного виконавця не реагує. Станом на 01.12.2018 року допустив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 91019,50 грн.
14.02.2019 слідчий СВ Таращанського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 04.01.2019 року, прийняла постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Постанова про закриття кримінального провадження №0000001 від 04.01.2019 заявником отримана 22.02.2019.
Заявник вважає, що дана постанова про закриття кримінального провадження є передчасною та такою, що порушує права потерпілого по даному кримінальному провадженню, оскільки виносячи дану постанову, слідчий ОСОБА_6 не перевірила достовірності тверджень ОСОБА_7 щодо поповнень рахунку мобільного телефона їх сина ОСОБА_8 , не перевірено достовірність відомостей про хворобу ОСОБА_7 в зв`язку з чим він не має змоги влаштуватися на роботу; не встановлено та не допитано свідків, які можуть підтвердити факт тривалого ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів, не встановлено місця роботи платника аліментів, оскільки він працездатний і працює, а місце своєї роботи приховує від органів досудового розслідування та від державного виконавця, не перевірено достовірності тверджень ОСОБА_7 щодо надання кишенькових коштів синові та інше.
Крім того, до матеріалів провадження долучено відомості щодо отримання кредиту ОСОБА_7 на купівлю ноутбука синові Денисові, однак вказані доводи ( а саме підстави отримання кредиту) у ході слідства не перевірялись.
Заявник в судовому засіданні також звертає увагу не те, що придбання ноутбука не є аліментним платежем.
В судовому засіданні заявник та адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримали, посилаючись на вищенаведене обґрунтування та зазначили, що дійсно ОСОБА_7 перерахував 15.12.2018 аліменти в розмірі 2040 грн, після того, як заявниця повідомила останнього, що буде звертатися в органи поліції за його ухилення від сплати аліментів.
Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та стверджувала, що підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження від 04.01.2019 немає, оскільки слідчий поліції ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування провела всі необхідні слідчі дії для з`ясування фактичних обставин справи та досудовим слідством було встановлено, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати аліментів.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000001 від 04.01.2019 року, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.
В оскаржуваній постанові закриття кримінального провадження слідчий поліції обґрунтувала тим, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, а саме відсутній умисел на злісне ухилення від сплати аліментів, тобто суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно ст. 92 даного кодексу обовязок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.
Згідно з вимогами ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Слід зазначити, що практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних прав є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України, прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, це пряма прерогатива слідчого, як самостійної процесуальної особи, втручання в діяльність якої заборонено.
Згідно положень ч. 4 ст. 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Виходячи з даних норм закону, закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, можливе лише шляхом прийняття слідчим відповідної мотивованої постанови.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, здійснює контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та у разі надходження відповідної скарги перевіряє законність прийнятого рішення, за наслідками розгляду якої згідно вимог ст. 307 КПК України постановляє відповідну ухвалу.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Дослідивши матеріали кримінального провадження №0000001 від 04.01.2019, слідчим суддею встановлено, що перевірка обставин, на які посилався заявник ОСОБА_5 слідчим поліції проведено поверхнево, не всебічно і неповно, а саме під час досудового розслідування не з`ясовано ряд обставин, які мають суттєве значення для повного та об`єктивного розслідування.
Зокрема, слідчим поліції не опитані свідки, не встановлено місця роботи ОСОБА_7 за останні три роки, не перевірено достовірності показань ОСОБА_7 в частині перерахунку коштів на мобільний телефон сина, надання кишенькових коштів, стану здоров`я платника аліментів, який унеможливлює влаштування на роботу, цілей придбання ноутбука ( як подарунок чи в рахунок сплати боргу по аліментах), не проведено перехресного допиту потерпілої та платника аліментів для встановлення істини щодо ухилення від сплати аліментів та ін.
Таким чином, слідчий поліції в порушення вимог кримінального процесуального закону, не провела всього необхідного обсягу слідчих дій, необхідних для встановлення істини у справі, тим самим допустивши неповноту та однобічність, не дослідила обставини кримінального провадження в їх сукупності, не давши їм належної оцінки, для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
При цьому слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).
Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у даному кримінальному провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, висновки не повинні ґрунтувались на припущеннях, а мають випливати з достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів, які були зібрані під час досудового розслідування.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, невідповідність її вимогам ст.ст. 91, 92, 93, 94, ч. 5 ст. 110 КПК України, що має наслідком її скасування.
У Х В А Л И В:
Задовольнити скаргу ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 04.01.2019.
Скасувати постанову слідчого Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 14.02.2019 про закриття кримінального провадження № 0000001 від 04.01.2019.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:ОСОБА_1