Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення його з місць позбавлення волі,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення його з державної установи «Городищенська ВК (№96)».

В обгрунтування цього рішення слідчий суддя зазначив, що копія вироку Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 26 листопада 2001 року, яка міститься в особовій справі засудженого ОСОБА_7 завірена належним чином у відповідності до вимог Інструкції з діловодства у Верховному Суді Автономної Республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному (міському) судах, затверджена наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 13.09.1997 року, яка діяла на час вказаних правовідносин.

В апеляційній скарзі, з врахуванням доповнень, засуджений ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відновити його конституційні права, звільнивши з ДУ «Городищенська ВК (№96)».

Так, на переконання апелянта, його особова справа не містить належним чином завіреного судового рішення, на підставі якого він відбуває покарання в колонії. Засуджений вказав, що у справі міститься лише ксерокопія вироку, яка не завірена підписами усього складу суду. На його думку, в ухвалі Рівненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року суд підтвердив невідповідність копії вироку Апеляційного суду м.Севастополя АР Крим чинному законодавству, а отже і його незаконність. Також ОСОБА_7 зазначив, що слідчий суддя розглянув його заяву із порушення встановленого строку для розгляду такої категорії заяв.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_5 , яка підтримала вимоги апелянта, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність заявлених вимог та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали справи за скаргою та особової справи засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_7 засуджений 26 листопада 2001 року Апеляційним судом м.Севастополя АР Крим за п.п. «а», «і», «ж», «з» ст.93 КК України, ч.4 ст.187 КК України (в редакції Закону 2001 року), за ч.1 ст.15 ч.5 ст.185 КК України (в редакції Закону 2001 року), ч.1 ст.15 ч.1 ст.357 КК України (в редакції Закону 2001 року), ч.1 ст.263 КК України (в редакції Закону 2001 року), із застосування ст.42 КК України (в редакції Закону 1960 року) до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 05 вересня 2002 року вказаний вирок було змінено та частково перекваліфіковано злочинні дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.15 ч.5 ст.185 на ч.1 ст.14 ч.5 ст.185 КК України. В частині призначеного покарання вирок було залишено без змін.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)».

З оглянутої особової справи №45-К04 засудженого ОСОБА_7 колегією суддів встановлено, що у томі 1 знаходяться дві копії вироку Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 26 листопада 2001 року (а.с.12-37 та між сторінками 182 183). Вказані копії вироку пронумеровані, підшиті, наявна бірка із зазначенням кількості сторінок, підписом секретаря, на останній сторінці міститься відмітка «копія вірна», наявне прізвище головуючого судді та його підпис, а також є відбиток печатки Апеляційного суду м.Севастополя, тобто дане судове рішення завірено печаткою суду, що його ухвалив.

Ухвала Верховного Суду України від 05 вересня 2002 року також пронумерована, прошита, на останній сторінці містить прізвище та підпис головуючого судді у справі, напис «з оригіналом згідно», а також відбиток печатки Верховного Суду України (т.1 а.с.42-45).

Як встановлено у п.7.6 Інструкції з діловодства у Верховному Суді Автономної Республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному (міському) судах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 13.03.1997 року та зарєстрованої там же 18.03.1997 року за №82/1886, яка була чинна на час завірення даного вироку (втратила чинність 11 квітня 2003 року), копії вироку, рішення чи ухвали, що набрали законної сили, виготовляються секретарем судового засідання, завіряються підписом судді з проставленням печатки суду та надсилаються за належністю. Якщо копія викладена на кількох аркушах, то ці аркуші мають бути прошнуровані і скріплені печаткою із зазначенням їх кількості.

Отже, Інструкцією не передбачена наявність підписів усіх членів колегії суддів, які розглядали справу, на копії судового рішення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що копії вироку Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 26 листопада 2001 року відносно ОСОБА_7 , які наявні в особовій справі засудженого, завірені належним чином у відповідності до встановлених вимог закону.

Щодо тверджень апелянта про те, що ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13 листопада 2018 року було підтверджено невідповідність копії вироку Апеляційного суду м.Севастополя АР Крим чинному законодавству, то колегія суддів зауважує, що у вказаній ухвалі лише зазначено, що засудженим до клопотання не було долучено належним чином завірені копії вироку, ухвали апеляційної чи касаційної інстанції (у випадку їх наявності), відомості про суд, який ухвали вирок, відомості про набрання вироком законної сили, даних про строк попереднього ув`язнення.

Окрім того, частина 1 ст.206 КПК України передбачає, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

При цьому, теорія кримінального процесуального права визначає тримання під вартою (попереднє ув`язнення, арешт) як винятковий запобіжний захід, який полягає в позбавленні волі особи на час досудового слідства, провадження в суді першої, апеляційної інстанції, звернення вироку до виконання після його ухвалення та застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Водночас враховується, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у колонії на підставі вироку суду, який набрав законної сили. Тому, на переконання колегії суддів, у даному випадку слідчим суддею не було порушено 72-годинного строку для розгляду заяви в порядку ст.206 КПК України.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення його з місць позбавлення волі залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3