В И Р О К
іменем України

03 січня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв кримінальне провадження № 0001025 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, який не має місця реєстрації та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, раніше судимого:

- вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2018, близько 13 год. 30 хв., у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне проникнення до житла, з цією мето він прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де упевнившись у відсутності господаря, всупереч вимогам ст. 30 Конституції України, за якою кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, не маючи законних підстав, без дозволу власника, через паркан проник на територію подвір`я та шляхом виставлення віконного скла проник до приміщення будинку, який розташований на території вищезазначеного домоволодіння, що належить ОСОБА_5 , тим самим порушив його конституційне право на недоторканість житла.

Сторони кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставинам справи, які ними не оспорюються. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обґрунтовано обвинувачення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочині визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, пояснив, що кримінальне правопорушення вчинене ним за вищевикладених обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, вказав, що претензій матеріального та морального характеру не має.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення і його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, визнається рецидив злочину.

Під час призначення покарання ОСОБА_4 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий за умисний злочин, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг на нього немає, не одружений, не працює, тому, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.

Новий злочин обвинувачений ОСОБА_4 вчинив в період іспитового строку, який йому було визначено вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Оскільки злочин обвинуваченим вчинений під час іспитового строку, який призначений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018 року, остаточне покарання ОСОБА_4 належить призначити за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами покарання" частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи наявність таких ризиків, як можливість вчинення обвинуваченим нового злочину, що підтверджується його попередньою поведінкою, де він в період іспитового строку, визначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018 року, скоїв новий злочин, та виключення можливості ухилитись від відбування призначеного судом покарання, що передбачено ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Питання щодо речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, що у перерахунку відповідно до ст. 72 КК України відповідає 1 (одному) року позбавлення волі, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднати 2 (два) роки 6 (шість) місяців невідбутого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 18.09.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, визначивши остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Обрати запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного затримання - 03.01.2019.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: