Справа № 342/324/17
Провадження № 11-кп/4808/184/19
Категорія ч. 2 ст. 194 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000136 за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрйонного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 прокурору Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 , -

з участю: прокурора ОСОБА_10

особи, відносно якої подано клопотання ОСОБА_8

захисника ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить ухвалу місцевого суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру не відповідає вимогам закону щодо його призначення до судового розгляду, оскільки особа, щодо якої його направлено, на даний час є повнолітньою. Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі судом не зазначено, яким саме вимогам норм КПК України не відповідає вказане клопотання. На думку апелянта, суддя, приймаючи вказане рішення, належним чином не врахував вимоги ч. 1 ст. 501 КПК України. Окрім цього, апелянт посилається на порушення правил підсудності, яке передбачене ст. 32 КПК України, оскільки діяння вчинене на території м. Городенка, що за правилами територіальності підсудності належить до розгляду Городенківським районним судом Івано-Франківської області.

- представник потерпілого ОСОБА_7 просить скасувати ухвали місцевого суду як незаконну та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Апелянт посилається на те, що вказана справа перебуває в провадженні суду з 2014 року та жодного разу суди не дійшли висновку, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, в той час як в оскаржуваній ухвалі суддя дійшов висновку про невідповідність клопотання вимогам КПК України з тих підстав, що особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, досягла повноліття, що, на думку апелянта, не передбачено діючим законодавством. Вказує на те, що є зрозумілим, що з досягненням ОСОБА_8 повноліття до нього не можуть бути застосовані заходи виховного характеру, проте, на думку апелянта, повернення клопотання без будь-якого розгляду, тобто з`ясування питань, передбачених в п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 501 КПК України (без встановлення винуватості особи) є неприпустимим, оскільки позбавляє потерпілого права на відшкодування шкоди за вчинене кримінальне правопорушення. Апелянт також звертає увагу на те, що представником ОСОБА_8 визнана ОСОБА_13 , в той час як суд розглянув провадження за участю представника ОСОБА_14 . Вважає вказані порушення істотними.

Судом першої інстанції повернено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, з тих підстав, що ОСОБА_8 на даний час є повнолітнім, а тому до нього не може бути застосовано примусові заходи виховного характеру.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційних скарг, просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції;

- представник потерпілого ОСОБА_12 підтримала доводи апеляційних скарг, просила задовольнити вимоги в повному обсязі, ухвалу суду скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки таке судове рішення порушує права потерпілого та унеможливлює відшкодування збитків;

- ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити, ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що судове рішення постановлено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому не відповідає вимогам законності.

При прийнятті рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, судом першої інстанції залишено поза увагою особливості здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, які визначені у § 2 Глави 38 КПК України.

Так, у відповідності до приписів ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 499 КПК України, за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності правил ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Положення ч. 1 ст. 501 КПК України визначають, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

В той же час, якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Однак, суд першої інстанції, не вирішивши питання визначені ст. 501 КПК України та проігнорувавши вирішення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру з прийняттям рішення у відповідності до правил ч. 2 ст. 500 КПК України, прийняв рішення без вирішення питання щодо винуватості особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг апелянтів в частині допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на недотримання в даному провадженні спеціального порядку судового розгляду клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, передбаченого положеннями ст.ст. 500-501 КПК України, та фактично залишення такого клопотання без розгляду.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вказані порушення вимог процесуального закону, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне судове рішення, тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції, з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру, за результатами проведення якого, з урахуванням наведених в ухвалі суду апеляційної інстанції висновків, належить постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно повно й всебічно дослідити всі докази по справі в їх сукупності, дати їм належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення з викладенням аналізу доказів та мотивів прийнятого рішення, а саме розглянути по суті клопотання, встановити наявність або відсутність в діях ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, що підпадало б під ознаки ч. 2 ст. 194 КК України та в залежності від цього, прийняти остаточне рішення про задоволення або відмову в задоволенні такого клопотання.

В той же час, висновки апелянта про порушення правил територіальної підсудності, внаслідок того, що діяння вчинене на території м. Городенка, що за правилами територіальності підсудності належить до розгляду Городенківським районним судом Івано-Франківської області, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки ухвалою колегії суддів від 10.04.2017 року, що міститься в матеріалах провадження, було задоволено подання в.о.голови Городенківського районного суду Івано-Франківської області про направлення вказаних матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 до іншого суду, у зв`язку із неможливістю утворити склад суду (а.п. 11-19).

Доводи апелянта представника потерпілого ОСОБА_7 про те, що представником ОСОБА_8 визнана ОСОБА_13 , в той час як суд першої інстанції розглянув провадження за участю інщого представника, а саме ОСОБА_14 , не впливає на висновок суду апеляційної інстанції про незаконність судового рішення суду першої інстанції.

Твердження захисника про те, що саме прокурором, що приймав участь в суді першої інстанції, було заявлено клопотання про повернення його клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, є слушним, але не є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги, оскільки відповідно до ст. 36 КПК України, прокурори вищого рівня мають право на оскарження судового рішення незалежно від позиці зайнятої держаним відповідачем в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційних скарг належить задовольнити, ухвалу суду скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрйонного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року про повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 прокурору Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 , - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5