Справа № 163/2370/16-к Провадження №11-кп/802/21/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.187, ч.1ст. 263, ч.2 ст.393, ч..1 ст.304, ч.5 ст.27, ч.2 ст. 393 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004273, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Луцька, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, перебуває у цивільному шлюбі, не працює, раніше судимий:
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 вересня 2004 року за ч.3 ст.185; ч.2 ст.189; ст.ст.70, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком на 2 роки;
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 липня 2006 року за ч.2 ст.186; ч.2 ст.189; ч.2 ст.190; ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 травня 2012 року за ч.2 ст.296; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 15 липня 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання.
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією в дохід держави всього належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Гремяче, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , одружений, раніше судимий:
- вироком Волинського обласного суду від 26 червня 2001 року за ст.69; ч.2, ч.3 ст.142; ч.3 ст.144; ч.3 ст.140; ч.2 ст.17, ч.3 ст.140; ч.3 ст.81; ч.1 ст.89; ч.1 ст.222; ст.208; ст.42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна, який 1 листопада 2002 року Верховним Судом України змінений, виключено ч.1 ст.89 КК України, в решті вирок залишено без змін;
- вироком Луцького міського суду Волинської області від 25 грудня 2001 року за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 червня 2002 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна;
- вироком Луцького міського суду Волинської області від 7 травня 2003 року за ч.3 ст.141 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна;
- вироком Луцького міського суду Волинської області від 10 липня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна;
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2012 року за ч.2 ст.485; ч.3 ст.185; ч.2 ст.186; ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.71 КК України визначено до відбуття у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
- 1 грудня 2015 року відповідно до ухвали Коростеньського міського суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року на підставі ст.81 КК України, звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, на не відбутий строк 1 рік 3 місяці 9 днів.
визнаний винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.187; ч.1 ст.263; ч.2 ст.393; ч.1 ст.304 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією в дохід держави всього належного йому на праві власності майна;
- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч.2 ст.393 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- за ч.1 ст.304 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців із конфіскацією в дохід держави всього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_8 частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2012 року у виді позбавлення волі строком на 6 місяців та остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, уродженка с. Брище, Луцького району, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , одружена, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.393 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона, протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
До вступу вироку в законну силу, застосовані під час досудового розслідування та продовжені в суді заходи забезпечення кримінального провадження, у вигляді запобіжних заходів щодо обвинуваченої ОСОБА_9 залишено попереднім у вигляді домашнього арешту, відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишено попередніми тримання під вартою, щодо кожного з них.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати із часу його фактичного затримання - 9 квітня 2016 року, зарахувавши йому в строк покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) термін попереднього ув`язнення з 9 квітня 2016 року до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати із часу його фактичного затримання по час втечі з під варти, а саме - з 11 квітня 2016 року по 16 вересня 2016 року та із часу його повторного затримання з 10 жовтня 2016 року до моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши йому цей строк в строк покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року), як термін попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за те, що вони, , за попередньою змовою між собою та невстановленими досудовим розслідуванням особами, на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , матеріали відносно яких, виділено в окреме провадження - (далі невстановлені особи), з метою заволодіння чужим майном, вчинили розбійний напад з проникненням у житло, потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , що по АДРЕСА_5 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_16 та погрозою застосування такого насильства до ОСОБА_17 та ОСОБА_18 чим вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України за таких обставин.
У грудні 2015 року обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлені особи розробили детальний план, згідно якого вищевказані невстановлені особи, повинні були визначити час і дату здійснення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , за місцем їх проживання, забезпечити обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 : короткоствольною вогнепальною зброєю травматичної дії, а для попередження можливості бути викритими у вчиненні злочину, відповідно, встановити такі шляхи підходу до об`єкта вчинення злочину та відходу чи втечі після його вчинення, які б унеможливлювали зустрічі з односельцями потерпілих, забезпечити їх автомобільним транспортом, для доставки та швидкого залишення місця вчинення злочину до прибуття працівників правоохоронних органів, а також раціями, для координації дій учасників злочину.
В свою чергу, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як безпосередні виконавці злочину, повинні були здійснити розбійний напад і заволодіти грошовими коштами потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , забезпечити себе, для попередження можливості бути викритими у вчиненні злочину, змінним одягом, взуттям, карнавальними масками, матерчатими рукавичками та липкою клейкою стрічкою для зв`язування потерпілих.
В подальшому, вищевказані невстановлені особи, встановили шляхи підходу до будинку потерпілих та відходу, з метою втечі після вчинення злочину, а також здійснювали за ним візуальний нагляд, для визначення найбільш сприятливого часу та дня для здійснення розбійного нападу. В цей час, обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 придбали матерчасті рукавички та липку клейку стрічку - скотч, а також дві пластмасові карнавальні маски, які в подальшому підлаштували під своє обличчя, збільшивши розрізи очних отворів та зробивши носові.
Після цього, 12 грудня 2015 року, отримавши від вищевказаних невстановлених осіб, повідомлення про сприятливий день для вчинення розбійного нападу, цього ж дня, близько 14.00 год., обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виїхали маршрутним таксі з м. Луцька до автостанції м. Любомль, привізши з собою, заздалегідь приготовлені для вчинення злочину, вищевказані придбані ними напередодні речі та короткоствольну вогнепальну зброю травматичної дії, невстановленого зразка.
Цього ж дня, в темну пору доби, а саме близько 17.00 год., обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вищевказані невстановлені особи легковим автомобілем іноземного виробництва, доставили в с. Коцюри, Любомльського району, Волинської області, де їх висадили неподалік будинку потерпілих, а самі від`їхали в обумовлене місце, чекати їхнього повідомлення по радіостанції про результат здійсненого розбійного нападу.
Близько 17 год. 15 хв., таємно проникнувши на територію домогосподарства потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , обвинувачені, для попередження можливості бути викритими у вчиненні злочину, прикрили обличчя пластмасовими карнавальними масками, одягли на руки матерчасті рукавиці, привели у бойову готовність, заклавши патрон у патронник, короткоствольну вогнепальну зброю травматичної дії, і скориставшись тим, що вхідні двері будинку не замкнені, таємно проникли в прихожу кімнату, де вчинили напад поєднаний з насильством небезпечним для життя і здоров`я - із застосуванням вогнепальної зброї до власника будинку потерпілого ОСОБА_16 та погрозою застосування такого насильства до потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 .
З метою безперешкодного проникнення в приміщення будинку та подолання опору потерпілого ОСОБА_16 і його волі до вчинення такого опору, обвинувачений ОСОБА_8 здійснив два постріли по тілу потерпілого, спричинивши йому, відповідно до висновку експерта за №7 від 16 січня 2016 року, вогнепальні непроникаючі поранення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Після цього, за ОСОБА_8 , увірвавшись в приміщення будинку, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_18 лягти на підлогу, а коли той присів на коліно, з метою подолання його волі до опору, приставив до його потилиці дуло пістолета, після чого почувши голос господарки будинку - потерпілої ОСОБА_17 , швидким кроком піднявся до неї на третій поверх і для залякування останньої та подолання її волі до вчинення опору, в приміщенні будинку, здійснив постріл з короткоствольної вогнепальної зброї травматичної дії, після чого підібрав відстріляні метальний снаряд та гільзу.
Почувши вимогу нападників віддати їм грошові кошти та отримавши відповідь ОСОБА_16 і ОСОБА_17 про те, що кошти зберігаються в кухні-кімнаті, демонструючи, з метою залякування потерпілих, вогнепальну короткоствольну зброю, обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 перемістили ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в цю кімнату, де ОСОБА_8 , для подолання волі до вчинення супротиву і попередження можливого опору чи втечі ОСОБА_18 , який стояв перед ним на одному коліні з опущеною головою, намагався липкою прозорою стрічкою зв`язати йому руки.
В свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у суміжній кімнаті поставив вимогу потерпілому ОСОБА_16 передати грошові кошти в іноземній валюті, а саме долари США, на що останній відповів, що крім викладених ними 700 грн., грошей у будинку більше не має. Почувши це, з метою виявлення грошових коштів, обвинувачений ОСОБА_7 обшукав вказану кімнату, а в цей час, потерпіла ОСОБА_17 , скориставшись неуважністю нападників, непомітно вибігши з кухні, сховалась в приміщенні будинку.
Після цього, виявивши втечу ОСОБА_17 , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вважаючи що та вибігла з будинку і може покликати на допомогу односельців чи повідомити про вчинений злочин правоохоронні органи, щоб не бути викритими та затриманими на місці його вчинення, не заволодівши грошовими коштами потерпілих, скориставшись при цьому попередньо обумовленим з вищевказаними невстановленими особами шляхом відходу, втекли з місця події.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою, у приміщенні ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП у Волинській області, на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2016 року про застосування щодо нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні ЄРДР №0000501 від 12 грудня 2015 року за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, якою визначено строк його тримання під вартою до 1 жовтня 2016 року, керуючись метою уникнення кримінальної відповідальності за вказані злочини, за попередньою змовою та пособництва обвинуваченої ОСОБА_9 та неповнолітньої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про вік якої, йому було достовірно відомо, яку схилив до вчинення злочину чим втягнув її у злочинну діяльність, яка вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.393 КК, здійснив втечу з-під варти.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , переслідуючи мету втечі з-під варти, спілкуючись із обвинуваченою ОСОБА_9 при безпосередніх зустрічах 14 та 15 вересня 2016 року, у приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області, куди він доставлявся у зв`язку із розглядом поданих ним скарг, використовуючи стільниковий зв`язок, повідомив їй про свої наміри, яка шляхом надання засобів та знарядь, а саме предметів схожих на пістолет та гранату невстановлених марок, мала сприяти його втечі з-під варти.
15 вересня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 зателефонувавши до ОСОБА_19 , почав її схиляти до сприяння йому у втечі з-під варти, шляхом надання засобів та знарядь, а саме предметів схожих на пістолет та гранату, які вона мала отримати від обвинуваченої ОСОБА_9 , в приміщенні спортивно - оздоровчого комплексу «Адреналін-Сіті», що по вул. Карбишева, 1, у м. Луцьку, Волинської області та залишити у приміщенні туалету приймального відділення Луцької міської клінічної лікарні, які він мав використати для залякування конвойного наряду.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 , отримавши згоду ОСОБА_19 та обвинуваченої ОСОБА_9 у сприянні його втечі, продовжуючи свій злочинний намір, з метою його конвоювання у приймальне відділення Луцької міської клінічної лікарні 15 вересня 2016 року о 22 год. 06 хв. повідомив працівників ізолятора про спричинення собі тілесних ушкоджень у вигляді пошкоджень ротової порожнини та органів травлення, внаслідок ковтання леза.
В свою чергу, обвинувачена ОСОБА_9 , у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, отримавши від невстановленої особи, предмети схожі на пістолет та гранату невстановлених марок 15 вересня 2016 року близько 22.00 год. у приміщенні спортивно - оздоровчого комплексу «Адреналін-Сіті», що по вул. Карбишева, 1, в м. Луцьку, Волинської області, передала їх у пакеті чорного кольору ОСОБА_19 .
Після цього, обвинувачена ОСОБА_9 разом із ОСОБА_19 , перевезли вказані предмети до Луцької міської клінічної лікарні, що по пр. Відродження, 13, у м. Луцьку, Волинської області, де за домовленістю з обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_20 заховала їх в сміттєвій урні туалету приймального відділення лікарні.
У подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні приймального відділення Луцької міської клінічної лікарні, куди був доставлений за його повідомленням про погіршення стану здоров`я, у зв`язку з ніби-то ковтанням леза, зустрівся біля входу із ОСОБА_19 , однак не зміг увійти до туалету та забрати залишений нею пакунок.
Обвинувачена ОСОБА_9 під час телефонної розмови з ОСОБА_8 , дізнавшись про те, що він не зміг забрати, залишений ОСОБА_19 пакунок, повторно, спільно з останньою, дістались лікарні, де обвинувачена ОСОБА_9 увійшла до приміщення приймального відділення та вбиральні, з метою перевірки наявності залишеного попередньо пакунку.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний намір, 16 вересня 2016 року о 01 год. 43 хв., повідомивши працівників ізолятора про спричинення собі тілесних ушкоджень у вигляді пошкодження шиї лезом, був повторно конвойований до приймального відділення Луцької міської клінічної лікарні, де на прохання у конвойного наряду, зайшов до туалету приймального відділення лікарні.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні туалету, із сміттєвої урни, дістав заздалегідь залишені ОСОБА_19 предмети, схожі на пістолет та гранату невстановлених марок, після чого, раптово вийшовши у коридор почав погрожувати працівникам поліції - ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які здійснювали його конвоювання, застосуванням вищевказаних предметів, чим змусив їх підкоритися його наказу, та пройти до пр. Молоді, де вони, невстановленим автомобілем «Таксі», проїхали до АДРЕСА_6 , де погрожуючи працівникам поліції, в разі його переслідування, застосуванням наявної у нього зброї, втік у невідомому напрямку.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 , у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, придбав у невстановленої особи пістолет з магазином, марки «ЕКОL», моделі «Aras Compact», заводський номер № НОМЕР_1 , калібру 9 мм. Р.А. та сім патронів, які він 10 жовтня 2016 року близько 19.00 год. незаконно переніс, зберігаючи в предметах свого одягу, у приміщення квартири, що по АДРЕСА_7 , за місцем проживання ОСОБА_23 , який не був обізнаний щодо намірів ОСОБА_8 , де того ж дня, в ході санкціонованого обшуку, їх було виявлено та вилучено. Відповідно до висновку експерта ВНДЕКЦ МВС України за №2924 від 28 листопада 2016 року пістолет, є короткоствольною, гладкоствольною нестандартною вогнепальною зброєю, переробленою зі стартового пістолета, марки «ЕКОL», моделі «Aras Compact», заводський номер № НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., шляхом внесення конструктивних змін (видалення заглушки каналу ствола та заглушенням газовивідного отвору патронника), придатний для стрільби. Патрони у кількості 7 шт. не відносяться до боєприпасів, є пістолетними патронами травматичної (несмертельної) дії, калібру 9 мм. Р.А., які виготовлені промисловим способом, придатні для стрільби.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинувачених, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через його м`якість. Вказує, що призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.263, ч.2 ст.393, ч.1 ст.304 КК України близькі до мінімального розміру санкцій відповідних частин даних статей, добавивши до мінімальної межі лише 1 рік позбавлення волі, суд належним чином свого рішення не мотивував, в той же час, встановив відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України. Неналежно обґрунтованим є і призначене покарання ОСОБА_7 , оскільки при його призначенні суд врахував ті ж самі обставини, що і ОСОБА_8 , проте остаточне до відбуття визначив покарання на 1 рік позбавлення волі менше. Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України судом не враховано дані про її особу та тяжкість скоєного нею злочину. Таким чином, призначені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання не сприятимуть виконанню функцій покарання, передбачених ст.ст.50, 65 КК України. Також вказує на неправильне застосування ст.72 КК України в частині зарахування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 одного дня попереднього ув`язнення за два дні строку відбуття покарання до набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.393, ч.1 ст.304 КК України та призначити йому за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч.1 ст. 263 КК України 6 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 393 КК України у виді 7 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 304 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно визначити до відбуття покарання у виді 14 років 3 місяці 9 днів позбавлення волі. Також визнати винуватими ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_9 за ч.5 ст.27, ч.2 ст.393 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в порядку ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день за два до 20 червня 2017 року включно.

- обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вирок суду в частині визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України є незаконним та необґрунтованим. Зазначає про проведення такої слідчої дії, як обшук його житла від 6 квітня 2016 року з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист, що стверджується показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . У зв`язку із цим, заперечує належність йому вилучених в ході обшуку житла, зброї та патронів. Також вказує про необізнаність із віком ОСОБА_19 , з якою спілкувався лише по телефону. У зв`язку із цим, просить визнати його невинуватим у скоєнні вищевказаних злочинів та призначити більш м`яке покарання.

- обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок через його незаконність. Вказує на недопустимість та неналежність доказів в підтвердження його винуватості. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за пред`явленим обвинуваченням.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, апеляції обвинувачених заперечив, обвинувачених та їх захисників, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, подані ними апеляції підтримали у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, їх винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які суду показали, що у вечірній час 12 грудня 2015 року, до них у будинок зайшли двоє невідомих осіб у масках, один із яких вистрілив в першого з пістолета в груди та ноги. ОСОБА_16 , серед інших, впізнав пістолет, з якого йому були спричинені тілесні ушкодження. Тоді як потерпіла ОСОБА_17 , серед інших, впізнала маски, у які були одягнуті обвинувачені, а також категорично ствердила, що впізнала ОСОБА_7 по голосу. В момент скоєння злочину маска в одного із обвинувачених сповзла, що дало можливість ОСОБА_18 в ході проведення слідчих дій, впізнати ОСОБА_8 та маску, у яку був одягнутий останній.

Такі показання є послідовними, чіткими, узгоджуються між собою, а також з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема даними, що містяться в протоколах слідчих експериментів від 24 лютого 2016 року, в ході проведення яких, кожен із потерпілих показав, які дії щодо них вчиняли обвинувачені в ході розбійного нападу; повідомленням за №144 від 12 грудня 2015 року про доставку у приймальне відділення швидкої допомоги ОСОБА_16 з вогнепальним непроникаючим пораненням; повідомленням від ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про вчинення розбійного нападу; протоколами огляду місця події з фототаблицями до них від 12 грудня та 13 грудня 2015 року, відповідно до яких в приміщенні будинку були виявлені частинки використаної липкої стрічки (скотчу), дві гільзи, відстріляні з одного екземпляра зброї, дві пластикові маски білого кольору із зображенням обличчя, які постановою від 18 січня 2016 року визнані речовими доказами; висновком експерта № 7 від 6 січня 2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_16 виявлено вогнепальне непроникаюче поранення передньої поверхні грудної клітки зліва та м`яких тканин в третині правого стегна з наявністю чужорідних тіл у вигляді двох ран округлої форми, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також ствердили, що були присутніми під час слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_7 розповідав про обставини вчиненого розбою, і описаний ним перебіг подій повністю узгоджується із фактичними обставинами вчиненого злочину.
Такі показання потерпілих, надані в ході судового розгляду, у сукупності з іншими доказами по справі, доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
При перевірці доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 в частині оскарження вироку суду, яким його засуджено за ч.1 ст.263 КК України, апеляційний суд враховує, що визнавши доведеною його винуватість не лише у незаконному придбанні, носінні та зберіганні, без передбаченого законом дозволу, вогнепальної зброї, а й бойових припасів, суд вийшов за межі висунутого йому обвинувачення. А сам висновок про належність ОСОБА_8 вогнепальної зброї пістолета, виявленого та вилученого в ході санкціонованого обшуку 10 жовтня 2016 року, за місцем проживання ОСОБА_23 , обгрунтований лише показаннями останнього. Тоді як інші наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, на які міститься посилання в мотивувальній частині вироку суду, на переконання апеляційного суду, лише підтверджують факт виявлення та вилучення вогнепальної зброї, проте жодним чином не доводять її належність ОСОБА_8 , а відповідно і вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Не погоджується апеляційний суд і з висновками суду про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.304 КК України. Вирок суду в цій частині ґрунтується на доказах, здобутих в ході проведення негласних (слідчих) розшукових дій, а саме інформації з телефонних розмов обвинуваченого та неповнолітньої ОСОБА_19 , дозвіл на зняття якої надавався ухвалами слідчого судді Апеляційного суду Волинського області, які, як і клопотання про їх проведення не були відкриті стороні захисту на стадії досудового розслідування, в порядку ст.290 КПК України, а тому суд не мав права допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження як докази. І така позиція узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року (№13-37кс18).
Тоді як сам факт особистого знайомства ОСОБА_8 із ОСОБА_19 , в тому числі, з урахуванням її зовнішніх вікових ознак, не доводить поза розумним сумнівом обізнаності обвинуваченого про недосягнення нею неповноліття.
З огляду на відсутність достатніх доказів в підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України, вирок суду в цій частині підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи (п.1 ч.1 ст.411 КПК України) із закриттям кримінального провадження, відповідно до ст.417 КПК України, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 частковому задоволенню.
Вирок суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.393 КК України, ОСОБА_9 за ч.5 ст.27, ч.2 ст. 393 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, на предмет законності та обґрунтованості, апеляційним судом не переглядається.
Апеляційний суд не погоджується із доводами прокурора про м`якість призначеного покарання, в тому числі, і у зв`язку із недоведеністю у повному обсязі висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, вважає їх необґрунтованими.
Так, при обранні виду та розміру кожному із обвинувачених покарання, суд дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, зокрема врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання та дані про їх осіб.
Висновок суду про можливість застосування положень ст.75 КК України із встановленням максимального іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, визначених ст.76 КК України, при призначенні ОСОБА_9 покарання, з урахуванням обставин вчиненого нею злочину, а також того, що вона є особою молодого віку, одружена, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, відповідає принципу справедливості покарання та його меті - виправлення засудженої та запобігання вчинення нових злочинів як нею, так і іншими особами.
Судом правильно застосовано положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), що узгоджується із правовим висновком, який викладений в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.

За змістом ч.2 ст. 124 та ст. 374 КПК України суд вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат у разі ухвалення вироку. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як убачається із змісту резолютивної частини вироку суду, суд вирішив питання про стягнення з кожного із обвинувачених в дохід держави судових витрат за проведення експертиз, проте рішення суду в зазначеній частині жодним чином не вмотивоване, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити його правильність, в тому числі, з урахуванням заперечень обвинувачених про стягнення з них таких витрат, тому вирок суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.304, ч.1 ст. 263 КК України скасувати, провадження у справі в цій частині закрити, у зв`язку із недоведенням вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_8 засудженим

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією в дохід держави всього належного йому на праві приватної власності майна;

- за ч.2 ст.393 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 вважати призначеним покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців із конфіскацією в дохід держави всього належного йому на праві приватної власності майна.

Вважати на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 червня 2018 року, ОСОБА_8 частково приєднаною невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2012 року та остаточно визначеним покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна в дохід держави.

Вирок в частині стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави судових витрат за проведення експертиз у справі скасувати.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий

Судді: