ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3796/17 Номер провадження 11-кп/814/191/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 19.01.2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2018 року
за участі
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
В С ТА Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_11 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі пункту. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного судом основного й додаткового покарання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 6 000 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 3 500 грн., а всього 109 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 527,76 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 18 січня 2017 року. близько 16 год. 15 хв., керував автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по території відділення № 1 ТОВ «Нова пошта» розташованого по вул. Європейська 225 в м. Полтава, а потім розвернувся та розпочав рух заднім ходом по пандусу для заїзду на рампу складського приміщення, розташованого по вул. Ветеринарна 22 в м. Полтава, при цьому перед початком руху не переконався у безпечності виконуваного маневру та відсутності перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, зокрема у відсутності пішоходів позаду свого автомобіля, не скористався допомогою інших осіб для забезпечення безпеки руху, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_12 1956 року народження, яка тривалий час знаходилася позаду автомобіля на смузі його руху і в момент наїзду рухалася у попутному з ним напрямку.

У результаті дорожньо транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, середнього ступеня з гемморагічним компонентом в правій гемісфері головного мозку, правобічної субдуральної гематоми та після травматичного субархноїдального крововиливу, закритого лінійного перелому лобної кістки з переходом на сагітальний шов, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 358 від 22.03.2017 року, кваліфікується, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновку судово авто технічної експертизи №43 від 31.01.2017 року є порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України та виправдати обвинуваченого.

При цьому вказує, що місцевим судом під час розгляду провадження не було взято до уваги, що місцем пригоди є пандус заїзду автотранспорту на рампу складського приміщення для проведення вантажно розвантажувальних робіт, і прохід по ньому для пішоходів заборонено. Тому, потерпіла ОСОБА_12 в силу необережності також порушила ПДР.

Крім того зазначає, що рух по пандусу не відноситься до дорожнього руху і переміщення транспортного засобу по ньому здійснюється відповідно до вимог техніки безпеки при проведенні вантажно розвантажувальних робіт. За цих обставин, ОСОБА_11 не може нести відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що диспозиція статті передбачає відповідальність тільки за порушення ПДР України.

Також зазначає, що потерпіла не надала суду достатніх доказів, які б підтверджували розмір стягнутої на її користь моральної шкоди.

Під час апеляційного перегляду підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 вбачається, що він

не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду щодо останнього скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність. Зокрема вважає, що місцевий суд необґрунтовано звільнив ОСОБА_11 від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки порушення останнім ПДР, які призвели до травмування потерпілої, дають підстави вважати, що ОСОБА_11 не в повній мірі володіє знанням Правил дорожнього руху України, та у випадку подальшого користування правом керування транспортними засобами, може бути суспільно небезпечним для оточуючих.

Просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до п. « В» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та заперечувала проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_12 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Направила суду письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 зі змісту яких вбачається, що вона просить залишити вирок суду без змін.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтримав свої та потерпілої письмові заперечення проти апеляційної скарги захисника. Просив залишити без задоволення апеляційні скарги захисника та прокурора, а вирок суду щодо ОСОБА_11 без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення, виходячи з такого.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо відсутності в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду.

Так, ні потерпіла, ні обвинувачений не заперечують, що саме від дій обвинуваченого, який перебував за кермом транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода в якій потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Ця обставина, крім показань безпосередньо допитаних судом обвинуваченого, потерпілої, свідка ОСОБА_13 об`єктивно підтверджується наведеними у вироку суду доказами належність та допустимість яких ніким з учасників кримінального провадження не заперечується. Зокрема, такими доказами суд визнав: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з план-схемою, фото таблицею від 18.01.2017 року; відеозапис від 18.01.2017 року на якому зафіксований наїзд автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» на потерпілу ОСОБА_12 ; висновок судово-медичної експертизи № 358 від 22.03.2017 року згідно якого виявлені у потерпілої тяжкі тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що можливо при ДТП та в строк в за обставин, вказаних в постанові слідчого; висновок судової авто технічної експертизи № 43 від 31.01.2017 року, згідно якого в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, а водій ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 10.9 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що під час руху транспортного засобу по території відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_11 не був учасником дорожнього руху в розумінні ст.1 ЗУ «Про дорожній рух», оскільки згідно пункту 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

З огляду на вище викладене, колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та, з урахуванням наведених у вироку суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів вважає, що суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо розміру стягнутої з його підзахисного на користь потерпілої моральної шкоди, колегія суддів виходить з положень статей 23,1167 ЦК України, які передбачають відшкодування фізичним особам моральної шкоди завданої винною особою. Оскільки неправомірними діями потерпілій ОСОБА_12 завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях від нанесення їй тяжких тілесних ушкоджень, а при визначенні розміру моральної шкоди суд врахував глибину душевних та фізичних страждань потерпілої й керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості належним чином обґрунтував своє рішення колегія суддів вважає, що в цій частині доводи сторони захисту є безпідставними.

За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_11 покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, хоча і вчинений з необережності, але за законом віднесений до тяжких злочинів; обставини вчиненого ним злочину; дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується, являється приватним підприємцем; відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому правильно призначив йому покарання (основне та додаткове) в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
Призначаючи ОСОБА_11 реальну міру покарання у виді позбавлення волі, суд правильно врахував, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, а також врахував характер допущених винним порушень правил безпеки дорожнього руху (пункти 10.1,10.9 Правил дорожнього руху України) та відсутність в діях потерпілої невідповідностей Правилам дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.

Водночас, 06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».
За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили. Зокрема, відповідно пункту «в» ст.1 «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.
Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.2 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 є батьком дитини 2007 року народження.
Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_11 , визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.
Оскільки вирок суду яким ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_11 не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має дитину, якій не виповнилося 18 років суд дійшов правильного висновку щодо задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році». При цьому, з урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_11 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Посилаючись на нібито необґрунтоване звільнення судом ОСОБА_11 на підставі акту амністії від відбування додаткового покарання прокурор, на думку колегії суддів, не навів переконливих доводів щодо обґрунтування своєї позиції. Натомість, наведені в апеляційній скарзі прокурора мотиви є аналогічними тим, що вже були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання. Крім того, апеляційні вимоги прокурора суперечать позиції потерпілої, яка просить залишити без змін вирок суду щодо ОСОБА_11 , в тому числі і в частині звільнення його від відбування додаткового покарання.
З огляду на вище наведене, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційних скарг як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
Під час апеляційного перегляду вироку не встановлено істотних ворушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 21.03.2018 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4