Постанова
Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 576/2393/16-к
провадження № 51-2595 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001078, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернівка, Новоград-Волинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Баранівського районного суду Сумської області від 20 серпня 2004 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; 2) вироком Новоград-Волинського міського суду Житомирської області від 13 грудня 2004 року за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі; 3) вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, за сукупністю злочинів, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 07 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, 06 березня 2016 року, близько 11.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля домогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 , повторно таємно викрав майно останнього на загальну суму 608 грн.
Крім того, 19 березня 2016 року, близько 09.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 8 по вул. Києво-Моськовській у м. Глухові Сумської області, повторно, таємно намагався викрасти чавунну кришку люка кабельного колодязя, яке належить ПАТ «Укртелеком», однак довести свій намір до кінця не зміг по незалежним від його волі причинам, оскільки був затриманий працівниками поліції.
Крім того, 17 жовтня 2016 року, близько 10 год., ОСОБА_6 , за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового слідства особою, проник до приміщення овочесховища дослідної станції луб`яних культур Інституту сільського господарства північного сходу НААН України, розташованого по вул. Суворова, 70, у м. Глухові Сумської області, звідки таємно викрав майно на загальну суму 224, 40 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судами допущена помилка при складанні вироків, а саме, частково приєднано покарання у виді 6 місяців арешту, яке він вже відбув. Крім того, на думку засудженого, апеляційним судом не вірно застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його касаційну скаргу.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор під час касаційного розгляду не підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та просив її залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оскаржуються.

Згідно з ч. 2ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимогст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд врахував, що засудженим вчинено злочини, один з яких є тяжким, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, має негативну характеристику. Також, взято судом до уваги обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують його.
З урахуванням всіх обставин справи суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Рішення про призначення ОСОБА_6 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.
Доводи засудженого про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із призначенням засудженому остаточного покарання на підставі ч. 4ст. 70 КК України, є безпідставними.

Так, за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за злочини, один з яких передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинений ним 06 березня 2016 року, тобто до постановлення вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2016 року. Враховуючи зазначене, судом першої інстанції було прийнято правильне рішення, у відповідності з положеннями ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, щодо поглинення призначеного вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2016 року покарання у виді арешту на строк 6 місяців покаранням, призначеним вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 24 квітня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України, та було зараховано як відбуте.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого, яка за своїм змістом аналогічна касаційній скарзі, належним чином перевірив доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і визнав їх необґрунтованими, мотивувавши своє рішення, та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.
Так, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст.5 КК не допускається.
Проте, суд апеляційної інстанції, не правильно зарахував засудженому ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 07 листопада 2016 року до 20 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 25 листопада 2015 року № 838-VIII.
А тому касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції зміні.
Керуючись статтями 48, 49, 52, 434 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року додатково зарахувати засудженому ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 21 червня 2017 року по 29 серпня 2017 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3