Провадження № 1-кп/592/25/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0001904, відомості за яким 09.06.2018 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який працює робітником за доглядом рослин ФОП ОСОБА_5 , який має неповну середню освіту, який проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , 1991 року народження, громадянина України, українця, раніше неодноразово судимого, невійськовозобов`язаного, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої: ОСОБА_9 ,

захисника: адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

09.06.2018 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився в автогаражному товаристві Північне , розташованому по вул. Героїчній у м. Суми. Проходячи поблизу гаражного приміщення № 185 вищевказаного товариства, ОСОБА_4 звернув на нього увагу. В даному гаражному приміщенні не було ніяких ознак того, що там хтось присутній. ОСОБА_4 зрозумів, що всередині одного з автогаражів можуть знаходитись цінні речі. В той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та метою, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій та бажаючи настання таких наслідків, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, цього ж дня близько 12 години 10 хвилин, відігнувши руками металеву стінку, ОСОБА_4 проник на територію гаражного приміщення № НОМЕР_1 автогаражного товариства Північне , що розташоване по вул. Героїчній у м. Суми, яке належить на праві власності потерпілій ОСОБА_11 . Після чого, опинившись у приміщенні вищезазначеного гаражу, ОСОБА_4 намагався викрасти наступне майно: - металевий сейф, який має для потерпілої цінність як брухт металу, вагою 53 кг; - металеві тиски, які мають для потерпілої цінність як брухт металу, вагою 47 кг; - металевий лом, який має для потерпілої цінність як брухт металу, вагою 5 кг; - мангал металевий, кустарного виробництіва, який має для потерпілої цінність як брухт металу, вагою 14 кг; - два металеві підноси (стелажі) із дрібними металевими предметами, які мають для потерпілої цінність як брухт металу, загальною вагою 31 кг; - металева труба, яка має для потерпілої цінність як брухт металу, вагою 6 кг, однак не зміг довести свої злочинні дії до кінця, оскільки був затриманий громадянами та в подальшому був переданий співробітникам поліції. Сума попередженої матеріальної шкоди, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/2432е від 26.07.2018 року, становить 978 грн. 12 коп. .

Умисні, протиправні дії ОСОБА_4 , які виразилися в незакінченому замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , вартістю 978 грн. 12 коп. , згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/2432е від 26.07.2018 року, поєднаному з проникненням у інше приміщення, були кваліфіковані органом досудового розслідування як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , кваліфікуючою ознакою якої є: злочин вчинений повторно, з проникненням у інше приміщення.

Допитаний у відкритому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив суду про те, що у вчиненому він щиро кається. Також обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду про те, що 09.06.2018 року приблизно о 12 годині 10 хвилин він дійсно вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) , вчинений повторно, поєднаний з проникненням у інше приміщення, щодо потерпілої ОСОБА_9 за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Він просив суд суворо його не карати, враховуючи наявність у нього на утриманні малолітньої дитини.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого злочину та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку (а. с. 38) .

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений, захисник правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зіставивши ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, і встановлені судом ознаки злочинного діяння, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 , згідно ч. 4 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан тощо.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 характеризується наступним чином.

Проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , 1991 року народження (а. с. 36) .

Має на утриманні малолітню дитину: сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 1, 36) .

Позитивно характеризується за місцем проживання (а. с. 36, 41) .

Працює робітником за доглядом рослин ФОП ОСОБА_5 (а. с. 37) .

Раніше неодноразово був засуджений (а. с. 39) .

Згідно довідці диспансерного відділення комунального закладу Сумської обласної ради Обласний наркологічний диспансер № 469Н/01-10 від 19.06.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на обліку не перебуває (а. с. 44) .

Згідно висновку судово-психіатричного експерта (амбулаторної судово-психіатричної експертизи) № 397 від 06.08.2018 року: 1. На даний час ОСОБА_4 виявляє ознаки інфантильного розладу особистості, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 2, 3. На момент вчинення злочину ОСОБА_4 виявляв ознаки інфантильного розладу особистості, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 4. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_4 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а. с. 45 47) .

Згідно довідці диспансерного відділення обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер № 496П/01-11 від 18.06.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ознак психічного розладу не виявляє, звернення з приводу надання психіатричної допомоги в закладі відсутні, на обліку не перебуває, діагноз: соціалізований розлад поведінки (а. с. 48) .

Має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , з 18.11.2015 року до теперішнього часу (а. с. 49) .

Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 1, 36) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття; - активне сприяння розкриттю злочину; - наявність на утриманні малолітньої дитини: сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (складні взаємовідносини в сім`ї, пережита душевна травма, відсутність заробітку, негативні життєві умови, складне матеріальне становище, безробіття, несприятливі житлові умови) ; - хворобливий стан винного у вчиненні злочину у зв`язку із встановленим йому діагнозом: соціалізований розлад поведінки; - повне визнання своєї вини у вчиненні злочину.

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини при призначенні покарання обґрунтовується принципом гуманізму, справедливості, індивідуалізації покарання. Наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини розуміється як надання винною особою відповідним особам матеріального забезпечення, яке майже завжди є основним джерелом існування для таких осіб. Крім того, наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини означає, що винна особа бере безпосередню участь в її вихованні та здійсненні щодо неї інших батьківських обов`язків. Наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини, окрім її матеріального забезпечення, означає також, що винна особа здійснює догляд за нею, якщо ця особа потребує стороннього догляду. Державі не може бути байдуже, у якому становищі опиниться особа, яка знаходиться на утриманні винної особи, після засудження останньої. Крім того, держава повинна піклуватися про фізичний та моральний розвиток малолітньої дитини у повноцінній сім`ї, адже бездоглядність дітей завжди була однією із причин дитячої злочинності.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин обґрунтовується тим, що поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин) , які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Крім того, наявність цієї обставини свідчить, як правило, про випадковість злочину, про відсутність у винного антисоціальних установок. КК України не розкриває змісту цієї обставини, яка пом`якшує покарання. Визнання тих чи інших чинників тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами здійснюється судом. Встановити вичерпний перелік їх у законі неможливо. Юридична теорія та судова практика тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами визнає: тяжку хворобу винного, його рідних, близьких або інших осіб; складні взаємовідносини в сім`ї; пережиту душевну травму; стихійне лихо, гострий конфлікт в сім`ї, на роботі; відсутність заробітку; неможливість утримувати сім`ю; негативні життєві умови; складне матеріальне становище; безробіття; несприятливі житлові умови. Збіг цих обставин здійснює вплив на формування мотивів вчинення злочину, послаблює волю особи та обумовлює вибір злочинної поведінки. Особа вчиняє злочин з метою усунення або послаблення впливу тяжких обставин, їх негативних наслідків, або в результаті того, що вплив цих обставин на психіку особи послабив її вольовий контроль, знизив її увагу, обережність, здатність керувати своїми діями. Навіть одна, але тяжка обставина може вплинути на психіку особи, послабити волю, знизити її опірність ситуації, що згідно з морально-етичними нормами суспільства викликає поблажливе ставлення до особи, яка вчинила злочин. Таким чином, враховуючи те, що певні тяжкі обставини (обставина) виступають домінантою у мотивації злочинної поведінки особи, і вона вчиняє злочин для того, щоб уникнути подальшого негативного впливу цих обставин (обставини) , або внаслідок того, що вплив цих обставин (обставини) на психіку особи знизив її здатність керувати своїми діями, вчинення злочину під впливом тяжкої особистої, сімейної чи іншої обставини (обставин) є підставою для поблажливого ставлення до особи, яка вчинила злочин, з боку суду та визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, хворобливий стан винного у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що певні соматичні захворювання знижують ясність уявлення про навколишню дійсність, особа позбавлена того ступеня уважності та обачливості, якими володіє фізично здорова людина. Хворобливий стан робить людину дратівливою і легко збуджуваною; тяжка хвороба може сприяти розвитку егоїзму, відчуженості, і це, звичайно, може здійснювати вплив на особу при вчиненні злочину. Крім того, визнання хворобливого стану винного обставиною, яка пом`якшує покарання, пов`язується з принципами доцільності призначеного покарання та гуманізму. Хворобливий стан винного може створити перешкоди для відбування винним покарання та для досягнення мети покарання. Застосування до особи, яка має певне соматичне захворювання, покарання може завдати їй фізичних та моральних страждань, і навіть створити загрозу її життю чи призвести до серйозно погіршення здоров`я. На необхідність з`ясування стану здоров`я при дослідженні даних про особу винного вказується також в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд вважає: - вчинення злочину щодо особи похилого віку, а саме: щодо потерпілої ОСОБА_9 .

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, думку прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , думку захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_10 , враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про можливість і доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов по справі потерпілою ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_4 пред`явлений не був (а. с. 3) .

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні (а. с. 1 7) .

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/11-1/2432 від 26.07.2018 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. , слід відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 3, 42) .

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався (а. с. 7) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 63 Конституції України; ст. ст. 368 371, 373, 374, 376 КПК України; ст. ст. 11, 12, 50 52, 63, 65 67, 75, 76, 89, 185 КК України, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/11-1/2432 від 26.07.2018 року, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. , відшкодувати за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який постановив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1