ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/750/19
Провадження: №11-сс/819/218/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження №0000342 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року частково задоволено клопотання слідчого Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області та накладено арешт у виді заборони розпоряджатися та користуватися човном «Южанка» без реєстраційних номерів з навісним двигуном «Вихор-30», без номерів, саморобний причеп без реєстраційних номерів, 5 мисинових сіток, а саме: 3 сітки розміром ячейки 38 мм, довжиною 70 м, висотою1,5 м кожна, 1 сітка, розміром ячейки 36 мм, довжиною 70 м висотою 2 м, 1 сітка розміром ячейки 38 мм, довжиною 100 м, висотою 1 м, виловлені біоресурси, молодь щуки у кількості 40 штук, окунь в кількості 9 штук, карась сріблястий в кількості 3 штуки, краснопірка у кількості 4 штуки.

В частині накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно технічного паспорту НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням в частині відмови слідчого судді в накладенні арешту на автомобіль марки «ВАЗ 21033», прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу слідчого судді Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт у виді заборони розпоряджатися та користуватися: човном «Южанка» без реєстраційних номерів з навісним двигуном «Вихор-30» без номерів, саморобним причепом без реєстраційних номерів, 5 мисиновими сітками, виловленими біоресурсами та автомобілем «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на безпідставну відмову в задоволенні клопотання слідчого в частині арешту автомобіля. Зазначає, що слідчим суддею залишено поза увагою, що громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибули на автомобілі «ВАЗ 21033» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » до с.Стара Збур`ївка з метою вилову водних біоресурсів та на цьому ж автомобілі мали за мету вивезти незаконно добуту рибу.

Вказує, що вилучений транспортний засіб органом досудового розслідування разом із іншими вилученими під час огляду місця події предметами визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, слідчим у клопотанні обґрунтовано необхідність накладення арешту на вилучене під час огляду місця подій майно, зокрема і автомобіль - з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, в судових дебатах прокурор залишився на своїй позиції, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту майна, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст.131, ч.1 ст.170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ст. 98 КПК України, передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 10 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вбачається з ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого СВ Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000342 від 01 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, слідчий суддя в повному обсязі дотримався вказаних вимог Закону та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого в повному обсязі, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують необхідності накладення арешту на все вилучене майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на човен «Южанка» без реєстраційних номерів, з навісним двигуном «Вихор-30» без номерів, саморобний причеп без реєстраційних номерів, 5 мисинових сіток та виловлені біоресурси, вилучені під час огляду місця події з метою забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, оскільки вказані предмети мають доказове значення у кримінальному провадженні та існує висока вірогідність того, що вони можуть бути приховані, зіпсовані або знищені.

Що стосується доводів клопотання слідчого та прокурора в апеляційній скарзі на необхідність накладення арешту також на автомобіль марки «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 та визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні, то слід зазначити наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Так, згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказані дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом із цим, ні клопотання слідчого, ні апеляційна скарга прокурора попри констатацію факту визнаття автомобіля ВАЗ 21033 речовим доказом, таких відомостей не містять. Зокрема стороною обвинувачення не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника транспортного засобу, (який між тим не є учасником кримінального провадження), а також можливість виконання завдання в кримінальному провадженні, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням (наприклад виконання слідчих дій, чи проведення екпертизи) та можливість використання вилученого автомобіля як доказу у кримінальному провадженні.

Згідно з матеріалами провадження, автомобіль марки «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , хоч і визнано речовим доказом, проте не використовувався безпосередньо для вилову водних біоресурсів, а тому не міг зберегти на собі сліди злочину.

Не доведено стороною обвинувачення, відповідно до положень ч.5 ст.132 КПК України і існування обставини, які підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешт майна до автомобіля, призведе до його приховування, пошкодження, зникнення чи втрати.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя правильно наклав арешт лише на човен з навісним двигуном, саморобний причеп, знаряддя лову та водні біоресурси з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Такий висновок є обґрунтованим та узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Аналізуючи зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 березня 2019 року, про арешт майна у кримінальному провадженні №0000342 від 01 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3