Справа №522/3947/19
Провадження №1-кс/522/3783/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Одесі скаргу власника майна ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000164 від 18.11.2017 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в
ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000164 від 18.11.2017 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

ОСОБА_2 в обґрунтування скарги посилається на наступне. На підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, 24.09.2018 року проведено тимчасовий доступ до контейнерів, які були розміщені у ДП «Контейнерний Термінал Одеса» () за адресою: м. Одеса, площа Митна 1. в ході якого вилучено також морський торговельний контейнер SEGU2181268. У вказаному контейнері, як зазначає скаржник, знаходились коробки №0004/1, 0004/4, 0006/2, які знаходяться у її праві власності. До своєї скарги, ОСОБА_2 також долучила копії квитанцій про оплату відправлення, та квитанцію адресату одержувача. На даний час, вилучене майно зберігається у органу досудового розслідування, що перешкоджає мирному володінню майна ОСОБА_2 . З урахуванням вище викладеного, власник майна, просить зобов`язати слідчого повернути майно.
Скаржник до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, написав заяву про розгляд скарги за його відсутності, обставини викладені у скарзі підтримує у повному обсязі. Слідчий суддя, у відповідності до ст. 22 КПК України, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності скаржника.

Прокурор чи слідчий до судового засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, прийшов до висновку про необхідність задоволення скарги із наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, 18.10.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, здійснено доступ до вантажних контейнерів № SEGU5441060, № SEGU2181268, № TCKU9058004, № АРZU4259241, № АРZU4817003, № CMAU3021275, № HMCU1079967, № АРHU4639824, № HASU1557701, № TCKU3558229, що були розміщені на складі ДП «Контейнерний Термінал Одеса» () за адресою: м. Одеса, площа Митна 1,та вилучено їх.
ОСОБА_2 звернулась до Генеральної прокуратури України із заявою про повернення вилученого майна, що належить їй на праві власності і знаходиться в одному із контейнерів, що були вилучені 18.10.2018 року.
У відповідь на вказану заяву, прокурор відділу Генеральної прокуратури України, повідомив, що досудове розслідування проводиться слідчими прокуратури Одеської області, і туди ж відправлено заяву ОСОБА_2 щодо вирішення питання про повернення її майна.
Станом на момент розгляду скарги, відповіді їз прокуратури Одеської області по заяві власника - не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Право на мирне володіння своїм майном є конституційним, і не може бути обмеженим без відповідного рішення суду.
В такому разі, тягар доведення щодо належності майна покладається саме на сторону обвинувачення, а усі сумніви повинні тлумачитися на користь особи, у якої майно було вилучене.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, майно яке вилучено органом досудового розслідування, є тимчасово вилученим майном, оскільки у передбачений законом строк сторона обвинувачення не звернулась із клопотанням про арешт вилученого майна.
Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, прямо порушує законні права особи на безперешкодне володіння своїм майном, а тому скарга підлягає задоволенню в частині зобов`язання повернення майна.
В частині визнання бездіяльності, слідчий суддя вказує, що такі вимоги скаржника не регулюються ст. 303 КПК України, та не передбачені в ст. 307 КПК України, тому прийняти рішення по даному факту слідчий суддя в межах скарги не уповноважений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу власника майна ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого в ОВС СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000164 від 18.11.2017 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000164 від 18.11.2017 року повернути коробки №0004/1, 0004/4, 0006/2, які знаходяться у морському торговельному контейнері SEGU2181268, що був вилучений під час тимчасового доступу.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1
10.04.2019