ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/333/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №625/199/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
представника цивільного відповідача - ОСОБА_8 ,
представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, який утриманців не має, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислено з 19 квітня 2017 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношеннні ОСОБА_10 , залишено без змін - тримання під вартою.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 , моральну шкоду в розмірі 59 600 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, витрати понесені на поховання ОСОБА_12 в розмірі 2 980 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок. В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_13 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_14 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 129 800 (сто двадцять дев`ять тисяч вісімсот гривень) гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь неповнолітнього ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 179 800 (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот) гривень. В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_15 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_16 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок. В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_17 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_18 залишено без задоволення.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_21 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_19 моральну шкоду в розмірі 153 200 (сто п`ятдесят три тисячі двісті) гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_20 моральну шкоду в розмірі 153 200 (сто п`ятдесят три тисячі двісті) гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь неповнолітнього ОСОБА_21 моральну шкоду в розмірі 153 200 (сто п`ятдесят три тисячі двісті) гривень.
В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_22 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_22 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов, заявлений неповнолітніми ОСОБА_23 та ОСОБА_24 через свого законного представника ОСОБА_25 залишено без задоволення.
Цивільний позов, заявлений ОСОБА_26 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_27 на користь ОСОБА_26 матеріальні збитки в розмірі 27 879 (двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 04 копійки.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової Компанії «Кредо» на користь ОСОБА_26 матеріальні збитки в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_26 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
В іншій частині позову відмовлено.

Вироком встановлено, що 19 квітня 2017 року, близько 08:30 години, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_27 та рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Києва в напрямку м. Харкова в районі 402км + 200 м на території Коломацького району Харківської області, в умовах недостатньої видимості дороги в напрямку руху, яка на момент події не перевищувала 100 м., у погодних умовах у вигляді дощу зі снігопадом, розпочав обгін попутно слідуючого автомобіля, не переконавшись в безпеці маневру та в тому, що зустрічна смуга вільна від транспортних засобів, тим самим грубо порушив вимоги п.п.10.1, 14.2 в) та 14.6 г) Правил дорожнього руху України, згідно з якими, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; обгін заборонено: у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості. У зв`язку з невиконанням вказаних вимог Правил, ОСОБА_10 виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з зустрічним автомобілем «MAN 14.272» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_28 , який належить ОСОБА_26 в цей час рухався по своїй полосі руху в результаті чого загинули пасажири автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_12 . Крім того, під час дорожньо-транспортної пригоди було травмовано декілька пасажирів автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: ОСОБА_17 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поєднаної черепно-мозкової травми та травми обличчя у формі струсу головного мозку, втиснутих переломів передніх та зовнішніх відділів обох верхньо-щелепних пазух, перелами кісток гратчастого лабіринту, переламу переднього відділу нижньої щелепи в області перших зубів, переламу альвеолярного відростку верхньої щелепи, екстракції 1,2-го зубів на верхні щелепі праворуч, та 1,2-го зубів ліворуч, субкон`юнктивального крововиливу лівого ока, з наявністю синців в обох навколоочних областях, забито-рваної рани на переніссі, підборідді та слизової нижньої губи, множинних саден на обличчі, закриту травму груді у вигляді лівобічного гідро-пневмотораксу з колабуванням легені на 1/3 верхньої долі, на нижньої долі, травму правого променево-зап`ясткового суглобу у вигляді закритого уламкового внутрішньо-суглобового перелому мета епіфізу променевої кістки з незначним зміщенням та ОСОБА_22 , яка отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді поєднаної черепно-мозкової травми та травми обличчя у формі струсу головного мозку з наявністю субкон`юнктивального крововиливу та множинних ран на верхньому повіці лівого ока, множинних саден на обличчі, закриту травму грудної клітини у вигляді косого перелому заднього відрізку 5-го ребра ліворуч, травму тазу у вигляді перелому лобкової кістки праворуч в області лівого крижовоклубового зчленування, травми лівого колінного суглобу у вигляді виливу крові в його порожнину.

Вказані дії обвинуваченого судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель чотирьох потерпілих, а також завдало тяжкі тілесні ушкодження одному потерпілому та одному потерпілому завдало ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_10 просить пом`якшити міру покарання. Зазначив, що районним судом не було враховано, що він вчинив неумисний злочин, раніше не судимий, вину визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся, сприяв слідству, визнав цивільні позови, позитивно характеризується, його цивільна дружина є інвалідом 3 групи, вони мають всиновлену дитину, має дитину від першого шлюбу, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою, має батьків пенсійного віку, які потребують допомоги, батько прикутий до ліжка, прокурор в судових дебатах просив призначити обвинуваченому 7 років позбавлення волі;

-захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок, пом`якшити ОСОБА_10 основне покарання, зменшити розмір моральної шкоди на користь потерпілих та стягнути її з перевізника ФОП ОСОБА_27 . В обґрунтування скарги вказала, що призначене обвинуваченому покарання є надмірно суворим, ОСОБА_10 вчинив злочин з необережності, подіям злочин сприяли погані погодні умови, її підзахисний визнав вину та щиро розкаявся. Просить врахувати досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, він позитивно характеризується, проживає разом з цивільною дружиною та прийомною дитиною, на момент вчинення злочину дитина обвинуваченого була неповнолітньою. Звертає увагу, що прокурор просив призначити ОСОБА_32 покаранн у виді 7 років позбавленн волі. Крім того, просить врахувати, що на момент вчинення злочину обвинувачений перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_27 , а тому відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України матеріальну відповідальність перед потерпілими повинен нести саме роботодавець. Також вважає, що розмір стягнутою моральної шкоди на користь потерпілих є необґрунтованим та не відповідає принципам розумності та справедливості, по справі не призначалася судово-психологічна експертиза для визначення розміру моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та захисника потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 просять залишити скарги без задоволення, а вирок районного суду без змін. При цьому, потерпілі звертають увагу, що раніше ОСОБА_10 був судимим за злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок якого загинула жінка-пішоход, притягався до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, вчинення ДТП. Вважають, що ці дані вказують на те, що ОСОБА_10 є суспільно небезпечною особою, не робить для себе висновків та легковажно відноситься до життя людини. На думку потерпілих, щире каяття обвинуваченого є формальним, ставлення ОСОБА_10 до них є зневажливим, він байдужий до їхнього горя. Також зазначили, що розмір стягнутої на їх користь суми моральної шкоди зменшенню не підлягає, адже вони перенесли великі моральні страждання через втрату близьких людей, фізичний біль у зв`язку з каліцтвами, змінився уклад життя, вимушені нести значні витрати на лікування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора та представника потерпілих ОСОБА_9 , які вважали вирок законним та обґрунтованим; захисника, яка підтримала апеляційні скарги, окрім вимоги своєї скарги щодо зменшення розміру стягнення моральної шкоди, від якої захисник відмовилася; представника цивільного відповідача ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляційної скарги захисника в частині необхідності стягнення завданої шкоди з ФОП ОСОБА_27 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 286 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності призначення ОСОБА_10 покарання, а також правильності вирішення цивільних позовів потерпілих.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував характер і ступень тяжкості скоєного злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення та його наслідки, відношення обвинуваченого до скоєного, дані, що характеризують особу ОСОБА_10 , який мав постійне місце проживання, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебуває у цивільному шлюбі, на момент затримання офіційно не працював, не судимий.
Також, врахована досудова доповідь органу пробації щодо ОСОБА_10 , згідно якої останній не схильний до агресії, алкоголем не зловживає, наркотичних речовин не вживає, за попереднім місцем роботи у ПП «Союз-Авто-Експерес», з якого він був звільнений за власним бажанням 19.01.2017 року характеризується як висококваліфікований та дисциплінований працівник, який сумлінно ставився до своїх обов`язків, за час його роботи скарг від пасажирів на його роботу не надходило. Сусіди характеризують обвинуваченого, як неконфліктну особу, яка не порушує громадський порядок, з їх слів також вбачається, що ОСОБА_10 проживає разом із цивільною дружиною та дитиною. У 2015 році разом із цивільною дружиною взяли на виховання дитину.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття винного.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Оцінивши вищевказані дані, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками районного суду, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає, призначене покарання у вказаних розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Стосовно посилань апелянтів про необхідність врахування даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів зазначає, що ці обставини з достатньою повнотою враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та приймаючи до уваги наслідки вчиненого злочину, а саме загибель 4 людей: ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_35 , ОСОБА_12 , а також отримання ОСОБА_17 вищевказаних тяжких тілесних ушкоджень та ОСОБА_22 зазначених у вироку тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості не можуть бути необхідними та достатніми для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого покарання.

Стосовно апеляційної вимоги захисника про необхідність стягнення завданих злочином моральних збитків з ФОП ОСОБА_27 , апеляційний суд вказує на наступне.
Потерпілими по справі були заявлені цивільні позови про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_27 та ОСОБА_10 моральної шкоди.
При вирішенні питання щодо визначення належного цивільного відповідача по справі, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Вказані положення Закону визначають відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та загальні умови відшкодування моральної шкоди - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також, прийнято до уваги положення абз. 2 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно з якими, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

У зв`язку з наведеними обставинами та приймаючи до уваги положення цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, а також узагальнення судової практики, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_10 керував автомобілем «Mercedes-Benz 313 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , який йому разом із реєстраційним документом на транспортний засіб надав власник вищевказаного автомобіля ОСОБА_27 , то саме він має нести відповідальність за завдання шкоди.
Крім того, районний суд вказав, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_10 перебував у трудових відносинах із відповідачем ФО-П ОСОБА_27 суду не надано та судом не встановлено, а тому прийняв рішення, що вимога позивачів про стягнення з ФО-П ОСОБА_27 моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Факт перебування ФО-П ОСОБА_27 та ОСОБА_10 у трудових відносинах судом визнаний не був, оскільки відповідно до КзПП України трудові відносини підтверджуються трудовим договором, який укладається у письмовій формі, але такий договір між сторонами не укладався.
Враховуючи вищевикладене районний суд констатував, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається лише на обвинуваченого ОСОБА_10 , як на особу, яка несе відповідальність за завдання шкоди.
Колегія суддів погоджується з даними висновками районного суду у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки суду щодо необхідності стягнення моральної шкоди саме з обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його зміни та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника немає.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17; обставин справи, відповідно до яких злочин було вчинено 19.04.2017 року - до 20.06.2017 р., та керуючись ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати ОСОБА_10 весь строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 р. щодо ОСОБА_10 без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_10 час попереднього ув`язнення з 19 квітня 2017 року по 21 лютого 2019 року в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді: