Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу захисника ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , який діє в інтересах Державного підприємства «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» звернувся до суду із вказаною скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 7, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Скаргу обґрунтовував тим, що у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 10.08.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 08.11.2018 р. було проведено обшуки за адресами: м. Харків, вул. Пушкінська, 49/51, літ. Б-3 та літ. В-2, та АДРЕСА_1 , на підставі Ухвал Подільського районного суду м. Києва від 17.10.2018 р. (справа № 758/13531/18) та від 23.10.2018 р. (справа № 758/13752/18). 16.11.2018 р. адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» звернувся до Київської місцевої прокуратури № 7 з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.
В судовому засідання захисник ОСОБА_3 скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, додатково надала свої письмові пояснення, вказавши що, вилучені речі та документи, не входили до переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в Ухвалах про дозвіл на проведення обшуку, не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, не були знаряддям кримінального правопорушення або майном, яке було здобуте у результаті його вчинення, не зберегли на собі його сліди і не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час цього кримінального провадження.
В судовому засідання прокурор ОСОБА_6 проти задоволення вимог скарги заперечував в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Додатково надав до матеріалів справи копію протоколу огляду від 09.11.2018 р.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення захисника, прокурора, приходжу до наступного висновку.
У провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225 від 10.08.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
17.10.2018 р. та 23.10.2018 р. Подільським районним судом м. Києва було постановлено Ухвали (справа № 758/13531/18 та № 758/13752/18) про надання дозволу на проведення обшуку за адресами: АДРЕСА_2 та літ. В-2, та АДРЕСА_1 .
08.11.2018 р. під час проведення обшуку за вищевказаними адресами було вилучено речі та документи, які не входили до переліку щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в Ухвалах про дозвіл на проведення обшуку.
16.11.2018 р. адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ДП «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» звернувся до Київської місцевої прокуратури № 7 з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.
Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які полягають у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Судом було досліджено вищевказані Ухвали, з яких вбачається, що обшук було надано з метою виявлення та фіксації про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, з можливістю вилучення, як це передбачає КПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В судовому засіданні було встановлено, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.11.2018 р. (справа № 758/14858/18) було накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 08.11.2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 .
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України зазначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.
Так, до матеріалів скарги в судовому засіданні прокурором було надано фотокопію протоколу огляду від 09.11.2018 р. тимчасово вилученого майна.
А відтак, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Постановою від 09.11.2018 р. вилучені документи в ході обшуку 08.11.2018 р. за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Матеріали справи свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобіганню зникнення документів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За наданими матеріалами скарги вбачається, що в судовому засідання прокурором доведено, а захисником не спростовано, що захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна накладено обгрунтовано, при цьому, та обставина, що Ухвала про накладення арешту від 13.11.2018 р. оскаржується в апеляційному порядкку, саме по собі не дає підстав для повернення вилученого майна, у той же час, до матеріалів клопотання стороною захисту не долучено належних та допустимих доказів, що арешт накладено необгрунтовано. Крім того, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені речі підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Відповідно до наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, про відмову задоволенні скарги.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги (ч. 2 ст. 307 КПК України).
Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 167, 170, 303, 307КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовити;
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1