ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. № 11-кп/807/348/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 27 березня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новотроїцьке Бердянського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:
Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілої ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з наступних обставин:
16 квітня 2014 року приблизно о 08 годині 30 хвилин, в світлу пору доби, в с. Полоузівка Бердянського району Запорізької області водій ОСОБА_7 , порушивши вимоги підпунктів а), б) пункту 2.1 та підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.
Водій ОСОБА_7 рухався проїжджою частиною вул. Кіорпе, з боку с. Новотроїцьке в напрямку с. Андрівка Бердянського району.
В цей же час, по правому узбіччю, у попутному для водія ОСОБА_7 напрямку, попереду нього, рухались пішоходи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Під час руху в районі будинку № 57 водій ОСОБА_7 , внаслідок впливу алкогольного сп`яніння, зниження уваги, швидкості реакції та неадекватного сприйняття дорожньої обстановки, проявив необережність, яка виразилась у злочинній недбалості (не передбачав можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити), та порушивши вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконавшись в безпеці, змінив напрямок руху праворуч та виїхав за межі проїжджої частини на узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
В результаті наїзду пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово - медичної експертизи №793 від 01.10.2015 року, у ОСОБА_8 мали місце: «Лівосторонній ротаційний підвивих І шийного хребця», згідно описової частини наданої карти стаціонарного хворого. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті надмірного перезгинання хребта у шийному відділі, можливо з поворотом голови вправо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Вказане ушкодження кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалося небезпечними для життя явищами, спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні (більш ніж як 21 день).
Згідно висновку судово - автотехнічної експертизи №572/15 від 28.09.2015 року, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній ситуації технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 залежала від виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
З урахуванням вихідних даних, наданих в постанові про призначення судової автотехнічної експертизи, в даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_7 є невідповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, де сказано:
«п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Судові витрати по справі прийнято на рахунок держави.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 3525 ( три тисячі п`ятсот двадцять п`ять) гривень, за послуги адвоката 1000 ( одна тисяча) гривень та моральної шкоди в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень, відмовлено.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі прокурора, не погоджуючись з оскаржуваним вироком, просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК та призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст.49 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Одночасно в порядку ч.3 ст.404 КПК України висуває вимогу про повторне дослідження доказів та призначення комісійної судово-медичної експертизу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про:
- неповноту судового розгляду через безпідставну відмову у призначенні комісійної судово-медичної експертизи;

- невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не надав належної оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, перекрутив покази свідків;

- істотні порушення вимог кримінального процесуального закону: суд порушив принцип безперервності судового розгляду, принцип змагальності сторін.

Прокурор вказує на безпідставне визнання судом деяких доказів недопустимими, адже усі надані стороною докази отримані відповідно до вимог кримінального процесуального закону та в сукупності доводять винуватість обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказавши, що інкримінований йому злочин не скоював.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Перевіряючи вирок суду в межах доводів прокурора щодо неповноти судового розгляду, колегія суддів вважає їх небезпідставними.

Аналізуючи показання експерта ОСОБА_10 , наданих 18 липня 2017 року у судовому засіданні та висновки, викладені в експертизі № 143/к (т.2 а.п. 4-17), на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не звернув уваги на їх суперечності.

Так, в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_7 суд поклав висновки комісійної судово-медичної експертизи № 143/к від 12.12.2016 року (а.с.85).

Натомість, експерт ОСОБА_10 щодо висновків, викладених у експертизі № 143/к (т.2 а.п. 4-17), яка проводилася комісією у складі ОСОБА_10 як голови комісії, при судовому розгляді зазначив про відсутність у потерпілої специфічних ознак травмування при ДТП, що виключає контакт автомобіля із потерпілою.

Однак, згідно висновків наведеної експертизи, зокрема у ОСОБА_8 після дорожньо-транспортної пригоди 2014 року настало посттравматичне загострення захворювання (дисторсія шийного відділу хребта), яке в неї було діагностовано після травми 2013 року. Загострення патологічного стану у ОСОБА_8 виникло внаслідок різкої зміни положення тіла чи надмірно форсованого руху його, яке мале місце при вказаних нею обставинах.
За висновками судово-медичних експертиз № 213 та № 386 у потерпілої ОСОБА_8 не встановлена наявність тілесних ушкоджень в нижній частині тіла внаслідок контактування із транспортним засобом під час ДТП.
З метою усунення означених та інших протиріч у висновках стороною обвинувачення в порядку ст. 332 КПК України було заявлено клопотання про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизиу зв`язку з наявністю сумнівів в правильності висновків наведеної вище експертизи № 143/к.

Однак, незважаючи на те, що обставини, які раніше судом першої інстанції були за клопотанням сторони захисту про призначення експертизи визнані такими, що потребують встановлення, перевірки, суд першої інстанції необґрунтовановідмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Районний суд порушив вимоги ст.ст. 22, 410 КПК України щодо змагальності та рівності сторін, допустив неповноту судового розгляду кримінального провадження, що вплинуло на передчасність висновків суду стосовно висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, що є підставою для скасування судового рішення.

Слід зауважити і на обґрунтованості доводів прокурора про неповноту відображених у вироку показів свідка ОСОБА_9 , який був очевидцем ДТП.
Так, районний суд зазначив, що жоден зі свідків не бачив моменту наїзду автомобіля на ОСОБА_8 (а.с.86).
Натомість, суд не відобразив у вироку та не проаналізував даних у судовому засіданні 27.01.2016 року пояснень свідка ОСОБА_9 про те, що його та ОСОБА_8 , коли вони рухалися вздовж проїзної частини, зачепив, збив автомобіль, що слідує з зафіксованих на технічному носії показань даного свідка.
Звертають на себе увагу певні протиріччя у даних при судовому розгляді поясненнях свідка ОСОБА_9 щодо обставин події, які залишені не з`ясованими і не проаналізовані в контексті показів інших свідків, потерпілої та письмових доказів, зокрема і протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 , вихідні дані з якого взято експертом до уваги при проведенні судової-автотехнічної експертизи.
Суд першої інстанції не надав оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , яка вказувала, що разом із ОСОБА_12 була очевидцем події наїзду на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і вказувала на перебування водія автомобіля ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння.

Прослуховування показань свідків і їх співставлення із наведеними у вироку свідчать про некоректність їх викладення у оскаржуваному судовому рішенні, що підтверджує доводи прокурора з цього приводу і засвідчує невідповідність висновків судуфактичним обставинам кримінального провадження через те, що висновки не підтверджуються дослідженими доказами.

Згідно ст. 94 КПК України усі докази мають бути проаналізовані не лише окремо, а і у своїй сукупності, чого суд не дотримався.
У рамках висунутого ОСОБА_7 обвинувачення підлягають з`ясуванню питання наявності події дорожньо-транспортної пригоди, її наслідків у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у потерпілої ОСОБА_8 та причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами.
Однак, суд першої інстанції у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Отже, складання судового рішення вимагає чіткого дотримання вимог щодо його змісту і не допускає наявності суперечностей у висновках.

Однак, судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані.

Колегією суддів встановлені протиріччя у висновках суду щодо підстав виправдання ОСОБА_7 при ухваленні вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд як на підставу для виправдання ОСОБА_7 вказав на недоведеність вини обвинуваченого, оскільки не надано беззаперечних доказів винуватості, а у резолютивній частині зазначив підставою виправдання як недоведеність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що є неприпустимим, оскільки згідно положень ч.1 ст. 374 КПК України встановлені підстави є різними підставами для виправдання особи.

При цьому, аналізуючи пояснення потерпілої ОСОБА_8 (а.с.87), суд зазначив про наявність сумнівів, що відбулася дорожньо-транспортна пригода.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.7, 9, 22, 370 КПК України, оскільки судом об`єктивно не з`ясовані усі обставини події ДТП, не дана вичерпна оцінка доводам сторони обвинувачення, не вичерпано можливості отримання нових доказів з метою уточнення фактичних обставин справи та для постановлення в подальшому законного і обґрунтованого рішення, не обґрунтовано було відхилено клопотання сторони обвинувачення щодо проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів у даному випадку дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України

Без усунення протиріч в наданих доказах, оцінки у їх сукупності судовий розгляд є неповним, тому колегія суддів вважає, що, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15, п.16 ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.404 КПК України, за відсутності підстав для повторного дослідження доказів, що слугувало б дотриманню принципу безпосередності дослідження доказів (ст. 23 КПК України) не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
З цього приводу, слід зазначити, що прокурор при апеляційному розгляді не підтримав заявленого ініціатором апеляції клопотання про повторне дослідження доказів.
Колегія суддів позбавлена також і можливості винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п.19 ч.1 ст.7, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно норм ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення того ж Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу.

Так, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги ті обставини, що нормами чинного КПК України з одного боку чітко визначено повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить проведення процесуальних дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 347 КПК України, а з іншого боку істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не входять в перелік підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, визначений нормами ст. 415 КПК України.

За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду, керуючись загальними засадами кримінального провадження, передбаченими п.п. 1, 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме: верховенство права; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність, доходить висновку про те, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вказаному злочині, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання, тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, а також розглянути питання з приводу заявленого стороною обвинувачення клопотання про призначення відповідних експертних досліджень, які залишилися не вирішеними під час судового розгляду, оскільки це певною мірою може вплинути на об`єктивність та неупередженість встановлення фактичних обставин подій та питання винності чи навпаки невинуватості ОСОБА_7 і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4