Справа № 307/2945/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19.11.2018 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11сс/4806/98/18 за клопотанням про накладення арешту на майно, в якому прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду від 04.10.2018.

Прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 0» з реєстраційним номером НОМЕР_1 власником якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0001174, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України.

У клопотанні прокурор зазначив, що 29.09.2018 приблизно о 03:00 водій ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем під час руху між селами Грушево і Нижня Апша Тячівського району не впорався з керуванням, з`їхав у правий кювет, зіткнувся з деревом і від отриманих при цьому тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Клопотання прокурор вмотивував тим, що транспортний засіб, тимчасово вилучений під час огляду і поміщений на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурси» при Тячівському ВП ГУНП в Закарпатській області, зберігає на собі сліди, має значення речового доказу, а тому має бути збережений.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 04.10.2018 клопотання залишено без задоволення. Таке рішення слідчий суддя вмотивував тим, що водій автомобіля загинув, потерпілих у кримінальному провадженні немає, а прокурор у судовому засіданні не довів, що арешт майна є необхідним.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що винуватця дорожньо-транспортної події під час якої загинув ОСОБА_7 , не встановлено, автомобіль визнано речовим доказом і має бути підданий експертному дослідженню, забезпечити яке без накладення арешту неможливо.

У судове засідання ОСОБА_6 і прокурор не прибули, хоча про час і місце апеляційного розгляду провадження були належним чином і завчасно повідомлені, про причини свого неприбуття не повідомили, клопотань про перенесення апеляційного розгляду не подали.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Частиною другою цієї статті передбачено можливість арешту майна з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно з ч.2 ст. 173 КПК України, окрім іншого, повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як видно зі змісту клопотання, доказів, достатніх для повідомлення будь-кому про підозру в учиненні кримінального правопорушення, ознаки якого вбачає у досліджуваній події прокурор, органом досудового розслідування не здобуто.

Встановлені прокурором фактичні обставини події не містять підстав та розумних підозр вважати, що вилучений автомобіль є доказами такого кримінального правопорушення. Прокурор не довів, що автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Не доведено прокурором і те, що вказаний транспортний засіб може підлягати спеціальній конфіскації, конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також бути звернутим у відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, рапорту інспектора-чергового, протоколу огляду місця події, доданої до нього схеми, акту огляду транспортного засобу, свідоцтва про його реєстрацію і постанови слідчого про визнання автомобіля речовим доказом, які надані суду в обґрунтування клопотання, не вбачається, що автомобіль марки «ВАЗ 0» з реєстраційним номером НОМЕР_1 є знаряддям злочину, зберіг на собі його сліди або що його власник ОСОБА_6 причетний до вчинення дій, кваліфікованих прокурором, як кримінальне правопорушення.

Водночас немає і підстав вважати, що арешт транспортного засобу, зазначеного у клопотанні, був би розумним і співмірним завданням даного кримінального провадження обмеженням права власності третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду від 04.10.2018, якою клопотання прокурора Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 0» з реєстраційним номером НОМЕР_1 залишено без задоволення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: