Справа № 755/2745/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1289/ 18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК

В И Р О К
19 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поліське, Київської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 /трьох/ років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України покладено обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз. Цим же вироком вирішено питання про речові докази,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 23.01.2018 року, приблизно о 06 годині 15 хвилин, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по під`їзній дорозі вул. Попудренка, зі сторони проїзної частини вищевказаної вулиці в напрямку входу до станції Київського метрополітену «Дарниця».
У цей час позаду вказаного автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 , в напрямку станції метро «Дарниця» рухався пішохід ОСОБА_10 . Під часу руху, ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункту «а», 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України: п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкод для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі; п. 2.9: водієві забороняється: підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.9: під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що він, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по під`їзній дорозі вул. Попудренка, зі сторони проїзної частини вищевказаної вулиці в напрямку входу до станції Київського метрополітену «Дарниця», під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого поруч з будинком № 11 по вул. Попудренка у м. Києві вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог ПДР України пішохід ОСОБА_10 загинув на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 204/2 від 07.02.2018 року, при дослідженні трупу ОСОБА_10 виявлені такі тілесні ушкодження: ділянки осадження правої половини обличчя, тильної поверхні кистей та передньої поверхні колінних суглобів, перелом остьових відростків 6-9 грудних хребців, поширені крововиливи в м`яких тканинах задньої поверхні грудної клітини з обох боків з утворенням кров`яних «кишень», перелом тіла груднини, двобічні переломи ребер з ушкодженням пристінкової плеври, крововиливи в тканині легень, в серці, середостінні, брижі та клітковині правого заочеревинного простору, розриви осердя, дуги аорти та верхньої порожнистої вени, крововилив у ліву плевральну порожнину (200 мл), розриви печінки з крововиливом у черевну порожнину (30 мл), а також знижене кровонаповнення внутрішніх органів, слабка вираженність трупних плям. Розташування та морфологічні особливості ушкоджень одягу, м`яких тканин, кісток скелета та внутрішніх органів вказують на те, що ушкодження в області голови, тулуба, лівої верхньої кінцівки та лівого стегна виникли внаслідок дії тупих, що мали необмеженою поверхню контакту, якими можуть бути поверхні шляхового покриття та обертаюча поверхня коліс автотранспортного засобу в момент їх перекату по задній поверхні тулуба ОСОБА_10 у поперековому напрямку до вертикальної вісі його тіла. В момент перекату колеса (коліс) автотранспортного засобу ОСОБА_10 знаходився у горизонтальному положенні, обличчям донизу, та був огорнутий до напрямку руху автотранспортного засобу правою бічною поверхнею тіла. Відсутність слідів дії травмуючих предметів поза вищевказаними ділянками трупа, де були знайдені перераховані в п. 1 «Пісумків» ушкодження, не дає підстав достоіменно визначити положення тіла постраждалого та зони первинного контакту його тіла з травмуючими поверхнями кузова рухливого автотранспортного засобу. До смерті ОСОБА_10 призвели ушкодження грудної клітини та живота, які супроводжувались утворенням множинних переломів кісток грудної клітини, розривами органів грудної і черевної порожнини та внутрішньою масивною кровотечею. Дані ушкодження за ознаками небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Давність виникнення ушкоджень у ОСОБА_10 відповідає вказаній у постанові даті 23.01.2018 року о 06-15 год. Відповідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 290 від 01.02. 2018 року в результаті судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайдено: метиловий та етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери.
Дана ДТП виникла з вини водія ОСОБА_7 , який порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б», 2.9 підпункт «а», 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 12-1/205 від 09.02.2018 року на момент огляду автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходяться в працездатному стані.
Відповідно до висновків автотехнічної експертизи № 12-1/224 від 09.02.2018 року в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. В даній дорожній обстановці, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. В даній дорожній ситуації оцінка дій пішохода ОСОБА_11 не пов`язана з використанням спеціальних знань в галузі автотехніки. Дане питання може бути вирішене органами досудового слідства або судом самостійно на підставі вимог розділу 4 ПДР України. З технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Volkswagen LT 46», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пунктів: 10.1;10.9 ПДР України. Питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_11 в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП може бути вирішене органами досудового слідства (судом) самостійно.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Апелянт зазначає, що, на його думку, оскаржуваний вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Так прокурор зазначає, що призначаючи засудженому покарання, суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів та наслідкам злочину, а також вчинення злочину при обтяжуючих обставинах, а саме в стані наркотичного сп`яніння. Вважає, що суд при вирішенні питання про звільнення засудженого від відбування основного покарання, неправильно застосував кримінальний закон, не врахував обтяжуючі обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення та призначив покарання, яке не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого ним злочину, а саме із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування основного покарання з випробуванням. Порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідків.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін враховуючи повне відшкодування шкоди потерпілим, їх позицію щодо міри покарання, щире каяття, визнання вини, сприяння швидкому розслідуванню провадження, позитивні характеристики та склад сім`ї.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив постановити новий вирок; обвинуваченого, який у дебатах та останньому слові апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін; захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частиною 1 статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Засади призначення покарання визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, а в частині 2 цієї статті зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку; це ж стосується, відповідно до абз. 2 п. 9 вищевказаної постанови, застосування ст. 75 КК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і необґрунтовано призначив покарання із застосуванням ст.75 КК України, що на думку колегії суддів, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття та часткового відшкодування шкоди потерпілому; ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що він з багатодітної сім`ї, де проживає ще троє малолітніх дітей, яким він матеріально допомагає, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, думку потерпілого, який не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого, а також наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Згідно ст.75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Однак, враховуючи обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого перебування під час вчинення кримінального правопорушення в стані наркотичного сп`яніння, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише за умов відбування покарання в місцях позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що обвинувачений неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення порушень в сфері безпеки дорожнього руху та повністю відшкодував завдану потерпілому моральну шкоду.
У зв`язку із викладеними, доводи прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого ст.75 КК України є слушними, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з постановленням свого вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 / трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4