Справа № 283/44/18
провадження №1-кп/283/57/2018
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2018 року Малинський районний суд Житомирської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,
з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,
з участю прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000183 від 18.02.2013 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишевичі Радомишльського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, водія ТОВ «Юнігран», особи з інвалідністю ІІІ групи, не судимого -

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Любовичі» на підставі наказу №1-к від 24 червня 2008 року, достеменно знаючи про наявний вирок Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2012 року яким майно, а саме: металеву бочку ємністю 500л., чотири колеса з гумою до тракторного причепу, металеві труби-стояки для стійл худоби в кількості 108 шт., прямі промені 5 шт., круглий промінь до мотовила КПІ 2.4, паливні трубки до двигуна, чотири балки до борони, частину рами до борони, дві балки до голчатої борони зобов`язано повернути ОСОБА_4 , з метою умисного невиконання вироку, що набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Житомирської області 22.05.2012 року, маючи реальну можливість та законні підстави для його виконання, протягом 2012-2017 років умисно не виконав вирок суду.

Обвинувачений свою вину в інкримінованому йому суспільно небезпечному діянні не визнав. Зазначив, що про наявність вироку та зобов`язання повернути ОСОБА_4 дізнався в 2013 році, оскільки не був присутнім під час його проголошення, однак він не ухилявся від його виконання. Вказує, що не зміг виконати рішення районного суду через необізнаність з процедурою його реального здійснення. Він звертався до виконавчої служби з цього приводу, де йому повідомили про неможливість відкриття виконавчого провадження, а як виконати його самостійно він не розумів. Крім того, показав, що майно, яке йому необхідно було надати потерпілому насправді належить товариству, а також небажання потерпілого його приймати.

Дані показання обвинуваченого суд знаходить неґрунтовними, такими, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності та які спростовуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 показав, що обвинувальним вироком від 06.03.2012 року щодо нього ТОВ «Любовичі» на зберіганні у якого знаходилось його особисте майно було покладено обов`язок його повернути. Обвинувачений який перебував на той час на посаді директора ТОВ «Любовичі» категорично відмовлявся виконати судове рішення, уникаючи зустрічі з ним та повідомляючи про неотримання його копії. ОСОБА_4 особисто намагався передати копію вироку як на підприємстві, так і в місті Малині в присутності свідків.

Також, він неодноразово звертався до Малинського районного суду з заявою про видачу виконавчого листа в частині повернення речових доказів. Листом 16028-16029 від 15.06.2012 року за підписом голови районного суду йому рекомендовано звернутися до керівника ТОВ «Любовичі» для отримання речових доказів по справі, а в листі 28513 від 20.11.2012 року його повідомили, що по даним правовідношенням не передбачена видача виконавчого листа та роз`яснено, що у випадку невиконання посадовими особами ТОВ «Любовичі» рішення суду щодо повернення належного майна право звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою на неправомірні дії посадових осіб товариства (а.с. 142-143), що він і зробив.

Згідно наказу №1-к від 24 червня 2008 року ОСОБА_6 приступив до обов`язків директора ТОВ «Любовичі» з 24 червня 2008 року.

Статтею 6 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Любовичі» на директора товариства покладаються повноваження з вирішення питань діяльності товариства, за винятком тих питань, що віднесені до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства, виконувати будь-які організаційно-управлінські, господарські та інші дії від імені та в інтересах товариства в межах чинного законодавства України; приймає на роботу та звільняє з неї працівників; вирішує питання матеріально-технічного забезпечення, визначає організаційну структуру товариства, що є свідченням того що директор під час здійснення своїх обов`язків здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто є службовою особою.

Згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2012 року в справі 1/0614/230/11 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання. При цьому, в резолютивній частині вироку зазначено, що речові докази: металеву бочку ємністю 500л., чотири колеса з гумою до тракторного причепу, металеві труби-стояки для стійл худоби в кількості 108 шт., прямі промені 5 шт., круглий промінь до мотовила КПІ 2.4, паливні трубки до двигуна, чотири балки до борони, частину рами до борони, дві балки до голчатої борони зобов`язано повернути ОСОБА_4 (а.с.147). Даний вирок набрав законної сили 22 травня 2012 року на підставі ухвали Апеляційного суду Житомирської області, якою вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Під час проведення санкціонованого обшуку 09 вересня 2017 року в с. Любовичі Малинського району з участю потерпілого ОСОБА_4 в комплексі будівель та споруд ТОВ «Любовичі» вилучено металеву бочку ємністю 500л., прямі промені в кількості 2 шт., частину рами (балка) до борони.

Стороною обвинувачення не надано, та в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_6 в 2012 році було повідомлено про наявність вироку, що набрав законної сили, оскільки ні допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 через сплив часу не підтвердили цього, ні матеріали провадження не містять даних про ознайомлення обвинуваченого з його змістом в 2012 році.

Показання свідка ОСОБА_9 про те, що його батько віддавав копію цього вироку ОСОБА_6 суд не може покласти в основу вироку як доказ вручення, і як наслідок, належного оповіщення про покладені судом обов`язки.

Однак, з заяви ОСОБА_6 від 14.03.2013 року (а.с. 162) слідує, що він особисто 20 березня 2013 року під підпис в приміщенні Малинського районного суду Житомирської області отримав копію вироку суду. При цьому, в заяві зазначив, що копію рішення раніше ними не було отримано.

З долученої до матеріалів справи інформації про юридичну особу вбачається, що з 04 квітня 2016 року директором ТОВ «Любовичі» є ОСОБА_10 , що узгоджується з даними копії трудової книжки ОСОБА_6 (порядковий запис 16) про переведення його з 11 квітня 2016 року на посаду заступника директора товариства, до функціональних обов`язків якого входила робота з орендарями.

Виходячи з диспозиції ч.1 і ч.2 ст. 382 КК України кримінальна відповідальність за вказаною статтею настає лише у випадках невиконання чи перешкоджання виконанню службовою особою законного і правосудного рішення. Тобто є злочином з формальним складом.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення.

Злочин є закінченим з моменту відмови виконати судове рішення (з початку ухилення від виконання судового рішення) або з моменту перешкоджання його виконанню. Для визначення моменту закінчення цього злочину важливим є встановлення моменту надходження судового рішення до особи, яка повинна його виконувати, і строку виконання судового рішення, який встановлено законом або судом.

Момент закінчення триваючого злочину це час, з якого особа більше не вчиняє суспільно небезпечне діяння. Крім того, закінчення триваючого злочину це не досягнення діянням стадії закінченого злочину, а завершення діяння, яке уже протягом певного часу відповідало усім ознакам складу закінченого злочину. Зважаючи на переведення з 11 квітня 2016 року на іншу посаду, та те, що обвинувачений в силу функціональних обов`язків не міг виконувати вирок суду, тобто не являвся службовою особою, злочин є закінченим 11 квітня 2016 року.

Підсумовуючи, ОСОБА_6 ,. будучи службовою особою, наділеною організаційно - розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, в порушення вимог п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент скоєння суспільно небезпечного діяння), де зазначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для виконання всіма юридичними і фізичними особами на території України, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання вироку Малинського районного суду Житомирської області від 06 березня 2012 року, в період з 21.03.2013 року по 11.04.2016 року, маючи можливість у вказаний період часу виконати рішення суду, діючи умисно, усвідомлюючи свій обов`язок, ніяких добровільних заходів з метою виконання рішення суду не приймав, безпідставно вироку суду, що набрав законної сили не виконав, проігнорувавши його вимоги.

Незважаючи на виключення з обвинувачення частини інкримінованого обвинуваченому періоду ухилення від виконання судового рішення суд знаходить вірним кваліфікацію діяння та приходить до висновку щодо винності обвинуваченого ОСОБА_6 у умисному невиконанні службовою особою вироку суду, кваліфікуючи ці його дії за ст. 382 ч. 2 КК України.

Обвинувачений як особа характеризується позитивно, не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи згідно акта огляду МСЕК від 02.08.2012 року безтерміново, ветеран праці.

Пом`якшуючих або обтяжуючих його покарання обставин судом не встановлено.

Призначаючи вид і міру покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Обвинувачений заявлено клопотання про застосування щодо нього акту амністії.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним законом чинності включно.

Відповідно до вимог п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідом третьої групи.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Надання ж згоди на застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.

Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Цивільний позов по справі не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк один рік.

Згідно п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування основного та додаткового покарання.

Речові докази в провадженні: металеву бочку ємністю 500л., прямі промені в кількості 2 шт., частину рами (балка) до борони, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 , залишити останньому за належністю, після вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя