Постанова
Іменем України
22 листопада 2018 р.

м. Київ
справа № 219/10340/16-к
провадження № 51-3454 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ) на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002827 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Карло-Марксове, м.Єнакієве Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
До набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати за правилами ч.5 ст.72 КК України з дня його затримання 12 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а потім в загальному порядку.
Прийняте рішення щодо речових доказів та судових витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11 вересня 2016 року приблизно о 21 годині 30 хвилин знаходячись біля будинку №8 по вул.Ростовській у місті Бахмут Донецької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з неприязними відносинами, що виникли на ґрунті ревнощів, з метою вбивства умисно наніс заздалегідь заготовленим ножем ОСОБА_9 численні удари, заподіявши йому три колото-різаних поранення грудної клітини, які проникають в плевральну порожнину, є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а також 4 непроникаючі колото-різані поранення грудної клітини, колото-різані рани обличчя, правої і лівої кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягнули короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому було надано своєчасну медичну допомогу.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 9 листопада 2017 року вирок місцевого суду змінив, виключивши із вступної його частини відомості про наявність у ОСОБА_8 судимості за вироком Київського районного суду міста Донецька від 21 березня 2005 року, відомості про працевлаштування, а також відомості про обраний запобіжний захід. Крім того, виключено з мотивувальної частини вироку відомості про рецидив злочинів. У решті вирок залишений без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що дії засудженого кваліфіковані неправильно, оскільки умислу на позбавлення життя потерпілого він не мав, а лише оборонявся від активних протиправних насильницьких дій останнього, у результаті чого умисно заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, тобто вчинив злочин, передбачений ст.124 КК України. На думку захисника, в порушення вимог ст. 419 КПК України, апеляційний суд відповідних доводів належним чином не перевірив, правильної оцінки їм не дав та безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) просила задовольнити касаційну скаргу з викладених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_5 просив залишити касаційну скаргу захисника без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
У письмових запереченнях на касаційну скаргу прокурор, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, просить залишити судові рішення без зміни як законні, а касаційну скаргу захисника без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення суді першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Доводи захисника про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України безпідставні.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку щодо ОСОБА_8 дотримався.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що сторона захисту оскаржувала вирок з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій засудженого.
Сторона захисту не заперечувала доведеності винуватості ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, але вважала, що такі дії засудженого слід розцінювати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому. За встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 кваліфіковані правильно.
Доводи сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на позбавлення життя потерпілого були предметом перевірки місцевого і апеляційного судів та отримали належну оцінку.
Вирішуючи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий (спрямованість умислу винуватого), необхідно зважати на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілим, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину.
Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками (у матеріальних складах злочину). Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Виходячи з обставин даного кримінального провадження, між засудженим та потерпілим склалися тривалі неприязні стосунки з приводу ревнощів ОСОБА_8 , який вважав, що потерпілий проявляв зайву увагу до його дружини. Під час спільного вживання спиртних напоїв за місцем проживання засудженого поведінка потерпілого щодо дружини ОСОБА_8 , на думку останнього, була непристойною, що загострило конфлікт між ними та стало поштовхом до насильства. Для вчинення злочину засуджений використав заздалегідь заготовлений ніж, яким наніс множинні поранення потерпілому, у тому числі у життєво важливі органи у грудну клітину.
Характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених засудженим, використання у якості знаряддя злочину заздалегідь заготовленого ножа, інтенсивність і сила ударів, кількість і локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх заподіяння, поведінка засудженого, який після вчинення злочину залишив місце події,- усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого. Діяння, до якого вдався засуджений, не дають підстав вважати, що він мав намір спричинити потерпілому будь-які тілесні ушкодження, вони (діяння) були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілого, і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Безпідставними також є й доводи сторони захисту про нанесення ОСОБА_8 потерпілому ударів ножем при перевищенні меж необхідної оборони.
Так, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України є будь-які дії особи, безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної та невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, і у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення.
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.
У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
За встановлених судами обставин факту перебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони не вбачається. Так, конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпочався у квартирі, а в подальшому за пропозицією самого ж засудженого вони разом з потерпілим вийшли на вулицю, де ОСОБА_8 продовжував висловлювати потерпілому свої претензії щодо непристойної поведінки останнього та ножем, який він взяв з собою із квартири, наніс потерпілому численні удари.
Зі змісту показань засудженого слідує, що удари ножем він наніс потерпілому з огляду на те, що останній почав його душити. Проте з обставин справи не вбачається, що потерпілий застосував таку фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю засудженого.
Встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самого засудженого, свідчать, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальної та безпосередньої загрози заподіяння шкоди для засудженого, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Отже, вважати, що засуджений, завдаючи множинні удари потерпілому зі значною силою лезом ножа у життєво важливі органи, перебував у стані оборони та діяв з перевищенням її меж, підстав немає.
Таким чином, всебічно та повно перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам, у тому числі і тим, на які захисник послався у касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Що стосується покарання, то воно ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, даних про особу винного, встановлених обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. Суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у мінімальних межах санкції за вчинений злочин. Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень стосовно ОСОБА_8 , не встановлено.
З огляду на викладене підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3