ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000174 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА :
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватою в скоєнні кримінального правопорушення за ст. 286 ч.2 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році » від 22 грудня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз в сумі 1924 грн. 30 коп. на користь держави. Змінений цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково . Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 85 000 (вісімдесят п`ять
Провадження № 11-кп/822/81/19 Головуючий у 1 Інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_11
тисяч) грн. Вирішено питання про речові докази по справі.
Як встановлено вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 13 квітня 2015 року, близько 22 год. 30 хв., керуючи справним автомобілем ВАЗ 21070 д.н.з. НОМЕР_1 в смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області у темну пору доби, рухаючись вулицею Дружби зі швидкістю 30-40 км/год., не врахувавши погодні умови та мокрий стан дорожнього покриття, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не впевнившись, що її дії по керуванню вказаним автомобілем будуть безпечними для інших учасників руху, діючи в порушення та невиконанню вимог п. 12.3., Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перебував на правому узбіччю дороги по напрямку руху її автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав ряд тілесних ушкоджень, серед яких : закритий злам 2-го шийного хребця з ушкодженням спинного мозку на даному рівні, який згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 048 від 11.08.2015р., відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «Небезпека для життя» та знаходиться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 478-А від 07.07.2017 р. вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїла в результаті порушення та невиконання нею вимог пункту12.3 ПДР України, а саме у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

На вказаний вирок подана апеляційна скарга потерпілою ОСОБА_9 , в якій вона просить вирок районного суду щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині кваліфікації дій останньої, призначеного покарання та цивільного позову скасувати і прийняти новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, без застосування амністії.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 485 000 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Посилається на те, що районний суд при розгляді справи не врахував того, що після скоєння дорожньої транспортної пригоди обвинувачена зникла з місця скоєння злочину, а тільки через тиждень після скоєння ДТП остання звернулася до поліції із заявою про скоєння злочину.
Вважає , що дії ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися за ч.1 ст. 135 КК України «Залишення в небезпеці».
Також звертає увагу суду на те, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 районний суд не врахував всі встановленні обставини справи та необґрунтовано визнав обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, як з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також не зазначив на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої, як вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Крім того, вказує на те, що суд помилково не призначив обвинуваченій ОСОБА_6 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком до трьох років.
Оскільки, ОСОБА_6 хоч і скоїла злочин , будучи неповнолітньою, однак вона є заміжньою і відповідно до приписів ЦК України набула повної цивільної дієздатності та повинна відповідати на загальних засадах.
Тому, на думку апелянта застосування судом першої інстанції мінімальної міри покарання, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України є безпідставним.
Також апелянт посилається на те, що районний суд необґрунтовано звільнив ОСОБА_13 від відбування, призначеного судом покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
А саме, судом не було враховано, що до обвинуваченої ОСОБА_6 наявне обмеження, передбачене ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть, а також не було враховано думку потерпілої щодо застосування амністії до обвинуваченої.
Зазначає апелянт і на те, що не може погодитися із частково задоволеною районним судом сумою моральної шкоди.
Так вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що цим злочином потерпілій спричинено моральні та фізичні страждання, які виразились у сильних душевних стражданнях та болю, викликаних смертю близької особи, а також те, що ОСОБА_9 змушена неодноразово звертатися до правоохороних органів та суду в якості потерпілої.
Тому вважає, що заявлена сума моральної шкоди в загальному розмірі 500 000(п`ятсот тисяч) грн. є справедливою та знаходиться в межах того мінімального рівня страждань, якого зазнала потерпіла.
Нам вказану апеляцію прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_14 та обвинувачена ОСОБА_6 подали заперечення в яких просять апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12.12.2018 р. щодо ОСОБА_6 без змін. Вказують на те, що доводи наведені потерпілою в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а вирок районного суду є законним та ухвалений відповідно до вимог кримінального і кримінально-процесуального законодавства України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , який в апеляційній інстанції змінив позовні вимоги та просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілої тільки в частині цивільного позову, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вислухавши обвинувачену та її захисника, які вважають, що вирок районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої як необґрунтовану - без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду районний суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені стороною обвинувачення та потерпілою, надав їм оцінку відповідно до ст.94 КПК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме, в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , підтверджується доказами, які були дослідженні безпосередньо в судовому засіданні та покладені в основу вироку.
А саме: показаннями обвинуваченої, потерпілої, протоколом огляду місця події з план - схемою та фототаблицею від 14.04.2015 р. та 25.04.2015 року, протоколом огляду трупа від 14.04.2015 р., в ході яких було зафіксовано місце ДТП та обстановка після її вчинення, висновками експертів № 110- а від 28.02.2017 р., № 27-к від 12.05.2016 року № 115-мк від 29.07.2016 року, № 048 від 11.08.2015 р., актом обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги від 13.03.2015 р., висновком автотехнічної експертизи № 478-А від 07.07. 2017 р., протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченою.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, її особу, обставини, які пом`якшують покарання і призначив їй покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції правильно врахував, що остання скоїла необережний тяжкий злочин у неповнолітньому віці, на «Д» обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, раніше не судима, вину свою в скоєному визнала повністю, щиро розкаялася, позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно до розписок, які наявні в матеріалах справи, обвинувачена частково відшкодувала завдану шкоду, на утриманні має двох малолітніх дітей ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовано районний суд врахував і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 самостійно з`явилася в поліцію із зізнанням про вчинення злочину, щиро розкаялася в скоєному, як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Також колегією суддів встановлено, що обвинувачена не заперечувала жодних обставин вчинення нею злочину, що оцінюється судом, як активне сприяння розкриттю злочину. Вказаний злочин ОСОБА_6 вчинила, будучи неповнолітньою та в стані вагітності.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченої районним судом не було встановлено.

Обґрунтованим та таким, що заслуговує на увагу є рішення районного суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Відповідно до ст. 1 п.«в» Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року вбачається, що звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені умисного злочину, що не є тяжким або особливо тяжким злочином, у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, відповідно до статті 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, а саме, необережний тяжкий злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію в 2016 році». Даний злочин остання скоїла не перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів.

На час дії Закону обвинувачена мала на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлення батьківських прав. Вказане підтверджується довідкою Чудейської сільської ради № 4226 від 14.11.2018 року (том 3, а.п.156).
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, передбаченої ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» колегією суддів не встановлено.
Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_9 в частині цивільного позову, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода , завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.1, ч.2 ст. 1168 Цивільного кодексу України).

Крім того, в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування з ОСОБА_6 заподіяної злочином моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , достатньо було враховано обставини справи, вимоги розумності і справедливості, характер та глибину спричинених по вині ОСОБА_6 потерпілій душевних і психічних страждань, внаслідок скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційний суд враховує і дані про особу обвинуваченої, її поведінку, яка частково відшкодувала потерпілій завдану шкоду і те, що остання ніде не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Тому на думку колегії суддів, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що саме 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч ) грн. буде достатньою для відшкодування понесених потерпілою моральних страждань, що виникли внаслідок протиправної поведінки обвинуваченої.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 є необґрунтованими, а її вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку суду першої інстанції з постановленням нового вироку колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.
Головуючий підпис ОСОБА_11

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом : суддя ОСОБА_11