Справа № 629/4739/16-к
Провадження № 1-кп/629/40/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лозова, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубові Гряди, Сахновщинського району, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 26 липня 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 293 КК України до 3 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 289 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
- обвинувачення прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,
- захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 07 січня 2016 року, близько 14:45 год., знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_2 , побачив автомобіль марки ВАЗ 2106, д/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , після чого у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення порядку користування транспортним засобом і створення загрози для безпеки руху та позбавлення власника транспортного засобу можливості реалізувати свої права відносно нього і бажаючи їх настання, сівши за кермо вказаного автомобіля, захопив його, чим встановив таким чином контроль над транспортним засобом, і отримав можливість перемістити його, з використанням власного двигуна автомобіля, здійснив проїздку по вулиці Центральній, перемістивши автомобіль на відстань близько 50 метрів від первинного знаходження, чим протиправно вилучив транспортний засіб у ОСОБА_6 всупереч його волі.

Крім того, 07.01.2016 року, близько 15:00год., ОСОБА_3 , знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_2 , зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , і в ході розмови, між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, з мотиву особистих неприязних відносин, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , в результаті чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_3 , діючи умисно, наніс не менше трьох ударів ногами по голові та не менше десяти ударів по тулубу ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи № 8-ЛЗ/16 від 08.02.2016 року тілесні ушкодження у вигляді кровопідтіків на волосяній частині голови в потиличній частині зліва, по тильній поверхні правої кисті в області кісток зап`ястку; садно на слизистій нижньої губи з права відповідно 3-му зубові, які відносяться по ступеню тяжкості до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 09.01.2016 року о 22:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись поблизу будинку культури, по вул. Центральній в с. Плисове, Лозівського району, Харківської області, зустрів свого знайомого ОСОБА_7 . В результаті розмови, між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, з мотиву особистих неприязних відносин, наніс 10 ударів по голові ОСОБА_7 , в результаті чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_3 , діючи умисно, наніс два удари ногами по голові та тулубу ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив потерпілому згідно висновку судовомедичної експертизи № 11-ЛЗ/16 від 21.01.2016 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді садин на лобі зліва (2,4х0,2см), в лівій виличній області (1,9х0,1см), на спинці носу (2,1х0,2 см), на підборідді з права (1,9х0,2см), поверхневої забійної рани на червоній каймі верхньої губи по серединній лінії і струс головного мозку, які відносяться по ступеню тяжкості до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, цивільні позови визнав та пояснив, що 07.01.2016 року він їхав на автомобілі з дружиною та сином, коли під`їжджали, то побачив, що на дорозі стоїть машина ОСОБА_8 , а він сам знаходиться в стороні біля хлопців зі скутером. Він прохав відігнати з дороги машину, але ОСОБА_8 не реагував на його прохання. Тоді він встав, підійшов до машини ОСОБА_8 , завів її ключами, які були в замку запалювання, та від`їхав з місця на дорозі, де вона стояла, зупинивши її десь через 50 метрів. Повернувшись до місця, де стояв його автомобіль, він наніс удар в обличчя ОСОБА_8 , а коли той упав, наніс йому ще декілька ударів по тулубу. Потім відвіз до будинку дружину та сина, вони пішли додому, а він сам поїхав до магазину. Був тверезий, а ОСОБА_8 випивав з хлопцями. 09.01.2016 року біля клубу був конфлікт в зв`язку з некоректним поводженням з молодшими хлопцями з боку ОСОБА_9 , почалася бійка, постраждали і він, і ОСОБА_9 , тільки він тілесні ушкодження не фіксував, а ОСОБА_9 зафіксував.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 289 КК України підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, перевірених і досліджених судом, показаннями потерпілих, а також письмовими матеріалами кримінального провадження:

по епізодам за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 289 КК України
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який пояснив, що з обвинуваченим вони односельці. 07.01.2016 року він їхав до матері, побачивши хлопців, які ремонтували мотоцикл, зупинив машину на узбіччі, вийшов з машини, салон не закривав, ключі були у замку запалювання. Підійшов до хлопців, почав з ними розмовляти. В цей час під`їхав ОСОБА_10 , чи був хтось з ним ще в машині не звернув уваги. Потім побачив, що ОСОБА_10 сів в його машину і поїхав. Дозволу на те, щоб він її відігнав, він не надавав, до того ж, його машина стояла на узбіччі дороги і було місце для проїзду. Коли він повернувся, то не знає чому ОСОБА_3 вдарив його кулаком по голові. Коли він впав на землю, то ОСОБА_3 також продовжив бити по голові і тулубу ногами. Точної кількості ударів він сказати не може. Їх розбороняли і хлопці, що знаходились поряд, і його молодший брат, досталося всім. Ключі від машини він не віддав. Пізніше під`їхав молодший брат ОСОБА_11 , але ключів у нього не було. Він попередив, що у разі якщо не буде ключів, то буде заява в поліції. Він розвернувся та поїхав. Ще до того, як приїхала поліція, ОСОБА_12 привіз ключі від машини;

- показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні, який пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 його рідний брат. Він приїхав до матері, потім вийшов на вулицю і побачив брата, який стояв біля хлопців, які ремонтували мотоцикл. Підійшов ОСОБА_10 , забрав ключі від машини і почав кататися на ній. Вони стояли біля двору, балакали, під`їхав ОСОБА_10 на їх машині зі своїм братом, але не віддавати ключі, а почали всіх бити;

- показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні, яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 доводиться їй сином. Вона мешкає сама, сини проїздять навідувати її. В цей день, 07.01.2016 року приїхали обидва сина. Це було десь 14:10 год. Вона вийшла на вулицю, до неї підійшов син ОСОБА_15 , сказав, що його побив ОСОБА_10 . Пояснив, що той забрав ключі від машини, катався на машині, проїхав десь 40-50 метрів. Потім ОСОБА_10 підійшов до них, вони думали, що він хоче віддати ключі, а він почав битися. Дісталося також і її другому сину, однак вона і її другий син побої не фіксували, із заявами про побиття не зверталися;

- показаннями свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні, який пояснив, що в січні 2016 року, точну дату не пам`ятає, він знаходився біля мотоцикла, його ремонтували, під`їхав ОСОБА_8 , вийшов до них. Потім під`їхав ОСОБА_10 , попросив ОСОБА_8 від`їхати, щоб можна було проїхати. Не дочевашись, ОСОБА_10 сів за руль його машини, від`їхав десь 50 метрів і зупинився, забрав ключі від машини. Потім між ними виникла сварка, ОСОБА_10 кілька разів вдарив ОСОБА_8 ;

- показаннями свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні, який пояснив, що обвинувачений доводиться йому братом. Вони мешкають в одному селі. Свідком самого конфлікту він не був, але йому повідомили, що біля будинку виник конфлікт за участю брата, тому він відразу поїхав туди. Коли приїхав, то побачив, що там група людей біля будинку батьків. Його родичі зайшли у двір, він почав заспокоювати їх та розпитувати, що сталося. Потім підійшли ОСОБА_8 , тітка ОСОБА_18 сказала, що брат побив її, її чоловіка та їх сина ОСОБА_15 . Крім того, брат угнав їх машину. Машину він бачив, вона стола недалеко від їх дворів;

- висновком експерта № 8-ЛЗ/16 від 08.02.2016 року, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 , 1975 року народження, мали місце кровопідтіки на волосяній частині голови в потиличній частині зліва, по тильній поверхні правої кисті в області кісток зап`ястку; садно на слизистій нижньої губи з права відповідно 3-му зубові, яка утворилася від дії тупих (тупого) твердих предметів, що не відобразили своїх індивідуальних властивостей і могла бути спричинена в строк і при обставинах, указаних в постанові.

Потерпілому було нанесено не менш трьох травматичних впливів тупим предметом.

Малоймовірно утворення вище зазначених тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню як з доданням так і без такого тілу прискорення.

За наявними судово-медичними даними встановити положення, в якому знаходився ОСОБА_6 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень не представляється можливим.

За ступенем тяжкості вищезазначені тілесні ушкодження - це ОСОБА_19 тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995г);
- висновком експерта № 547 від 26.10.2016 року, згідно якої ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2106, 1981 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , світло сірого кольору, з урахуванням зносу, на момент скоєння злочину, тобто станом на 07.01.2016 року, складала 27830 гривень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.09.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий, знаходячись в с. Плисове на вул. Центральна біля буд. № 39, добровільно показав на місцевості та пояснив, що 07.01.2016 року о 14. год. 55 хв. він залишив належний йому автомобіль ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , на узбіччі дороги неподалік зазначеного будинку, після чого став розмовляти з хлопцями, які ремонтували скутер біля буд. № 39. Коли вони розмовляли, то до них на автомобілі під`їхав ОСОБА_10 , який почав провокувати його на конфлікт, почав хапати його за руки, намагаючись затіяти бійку, але йому це не вдалося. Тоді ОСОБА_10 підійшов до його автомобіля, відчинивши двері сів на водійське місце, після чого завів двигун за допомогою ключів, які були в замку запалювання, та від`їхав на автомобілі на відстань приблизно 100 метрів. Після цього, ОСОБА_8 на місцевості показав напрямок руху свого автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_10 , а потім разом з понятими пройшов до того місця, де ОСОБА_10 розвернув автомобіль і поїхав по дорозі до буд. АДРЕСА_2 і залишив автомобіль посередині дороги. Після цього ОСОБА_10 вийняв ключі з замку запалювання, підійшов до нього, знову провокуючи бійку. Він намагався відібрати ключі від свого автомобіля у ОСОБА_10 , але останній наніс йому один удар кулаком по голові, після чого він впав на землю, а ОСОБА_10 почав наносити йому удари ногами по голові та тулубу, а потім поїхав на його автомобілі від місця пригоди;

- фототаблицею до протоколу слідчого експерименту від 28.09.2016 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий за допомогою манекена показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, показавши , як ОСОБА_10 наніс йому один удар в обличчя, від якого він упав на землю, після чого ОСОБА_10 наніс йому три удари ногою по голові, та й0 ударів ногами по тулубу, після чого ОСОБА_10 відтягли від нього і останній більше його не бив;
- фототаблицею до протоколу слідчого експерименту від 30.11.2016 року.

по епізоду за ч.2 ст. 125 КК України
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який пояснив, що 09.01.2016 року близько 21:30 години він прийшов до клубу в с. Плісове. О 22:00 години вийшов на вулицю, їх було десь шість чоловік, стояли, розмовляли, до них підійшов ОСОБА_10 , включився до розмови, а потім почав себе вести не чемно, став чіплятися до хлопців. Потім підійшов до нього, став штовхати його в груди. Він запитав у ОСОБА_10 , що той робить, але останній схопив його за куртку, потім штовхнув. В той час, коли він лежав на парапеті а потім підіймався, ОСОБА_10 його штовхнув. Вийшов завклубом, відтягнув ОСОБА_10 , говорив йому, що не треба себе так вести, лаявся, у відповідь він також лаявся. ОСОБА_10 підбіг до нього, збив з ніг, сів на нього, бив, скільки ударів було ніхто не рахував, можливо десь 10 разів ударів руками в область голови та обличчя. Був момент, коли вони зчепилися та впали на льоду, він ОСОБА_10 вдарив, бо був тоді зверху. Потім хтось сказав, що зараз прийде батько ОСОБА_10 і тоді ОСОБА_10 заспокоївся і пішов геть. На лікування було витрачено 2215 грн., моральну шкоду оцінює у 50000 грн., його було принижено, спричинено йому душевні страждання, що він не розуміє, чому його побили. 27.01.2017 року між ним та ОСОБА_10 і його батьком відбулася розмова щодо відшкодування шкоди, його просили взяти гроші і відмовитися від обвинувачення, але він з цим не погодився;

- показаннями свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні, який пояснив, що обвинувачений доводиться йому братом. 09.01.2016 року вони з братом знаходились в клубі, брат вийшов на вулицю, а він залишився в приміщенні. Потім хтось повідомив, що на вулиці виник конфлікт, в якому учасником є його брат. Він вийшов на вулицю і побачив, що конфлікт виник між його братом та ОСОБА_9 , який перед цим чіплявся до хлопців. Вони боролися, наносили один одному удари руками і ногами, він почав їх розтягувати. Скільки раз нанесли удари та в які частини тіла чітко не пам`ятає, удари були і по голові, і по тулубу, вони падали. Ця подія відбувалася десь 5-10 хвилин, потім їх розтягнули і він з братом пішов;

- висновком експерта № 11-ЛЗ/16 від 21.01.2016 року, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 , 1989 року народження, мала місце закрита черепно-мозкова травма у виді саден на лобі зліва (2,4х0,2см), в лівій виличній області (1,9х0,1см), на спинці носу (2,1х0,2 см), на підборідді з права (1,9х0,2см), поверхневої забійної рани на червоній каймі верхньої губи по серединній лінії і струс головного мозку, яка утворилася від дії тупих (тупого) твердих предметів, що не відобразили своїх індивідуальних властивостей і могла бути спричинена в строк і при обставинах, указаних постраждалим. За ступенем тяжкості вищезазначена закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку - це ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995г). Травма голови у ОСОБА_7 могла утворитися від ударів руками або ногами нападника. Утворення такої травми голови, яка мала місце у ОСОБА_7 при падінні його на площину, в тому числі і з доданням тілу прискорення малоймовірно. ОСОБА_7 було нанесено не менш п`яти травматичних впливів тупих (тупого) твердих предметів. Не мається достатніх судово-медичних даних для судження про те, в якому положенні знаходився ОСОБА_7 по відношенню до нападника в момент заподіяння тілесного ушкодження.

Таким чином, суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає винуватість ОСОБА_3 підтверджена вищезазначеними доказами.
Досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наносив потерпілим удари кулаками і ногами, що свідчить про наявність прямого умислу у обвинуваченого на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.
При нанесенні ударів в голову та тулуб, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Всі докази, дослідженні в судовому засіданні, суд вважає належними та допустимими, оскільки при їх отримані судом не встановлено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України, вони містять інформацію щодо доказування вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень та обґрунтовують належність конкретного доказу для підтвердження вини обвинуваченого, стосуються його безпосередньої участі у вказаних подіях.
Всі вищезазначені експертизи суд визнає достовірними, оскільки вони не суперечать об`єктивним даним кримінального провадження, в своїй сукупності з іншими доказами по справі не суперечать один одному, логічно послідовні і підтверджують в повному обсязі вину обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного правопорушення, тому суд бере їх за основу при ухваленні обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 .
За обставин зазначених вище, аналізуючи досліджувані докази по справі, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження. Також суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, аналізуючи досліджувані докази по справі, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочини невеликої та середньої тяжкості.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він громадянин України, на момент вчинення кримінальних правопорушень в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не військовозобов`язаний, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується позитивно.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом визнає щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_6 ..
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Підстав для застосування обвинуваченому ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом, суд не вбачає.
Із врахуванням ступеня тяжкості скоєних злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочинів та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_3 в межах санкцій ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покладення на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

При призначенні покарання по сукупності злочинів за ч.ч.1, 2 ст. 125 КК України, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 70 КК України, призначив покарання шляхом повного складання призначених покарань.

Згідно ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2017 року був засуджений за ст. 293 КК України до 3 місяців арешту, який відбув повністю.

Так, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 289 КК України, в 2016 році, тобто до постановлення вироку Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, в зв`язку з чим при визначенні покарання обвинуваченому суд застосовує правила ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Тому суд вважає необхідним при призначенні покарання зарахувати вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2017 року.

Відповідно до п.п. «а» п.1 ч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 289 КК України до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 16.10.2014 року виконавчим комітетом Спаської сільської ради Новомосковського комітету Дніпропетровської області, актовий запис № 35.

Як вбачається з даного свідоцтва обвинувачений ОСОБА_3 є батьком дитини, стосовно якого не позбавлений батьківських прав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року із змінами внесеними згідно закону, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно звільнити від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на досудовому слідстві та під час судового розгляду не обирався.

Заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 , в частині майнової шкоди на загальну суму 1815 гривень суд задовольняє повністю та стягує з обвинуваченого на користь потерпілого завдану матеріальну шкоду в сумі 1815 гривень та витрати по наданню правової допомоги у розмірі 700 гривень, так як вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 гривень, суд задовольняє частково у розмірі 3000 гривень, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, спричиненні фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду від 25.05.2001), згідно якого у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, у вказаній Постанові, в п. 9 звернуто увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Способи відшкодування моральної шкоди передбачені ч. 1 ст. 1168 ЦК України, виходячи з якої він може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В результаті скоєння злочину потерпілому ОСОБА_7 були завдані фізичний біль та душевні страждання, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого по справі на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, яка виходячи з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, має бути відшкодована одноразово в грошовому вираженні.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 суд залишає без розгляду в зв`язку з його відмовою від позову.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

з а с у д и в:

ОСОБА_21 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України та піддати покаранню:
за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень,
за ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.
Згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

ОСОБА_21 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та піддати покаранню у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати покарання, повністю відбуте за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2017 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання в виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити ОСОБА_21 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1815 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 700 гривень та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 547 від 26.10.2016 в розмірі 351 гривня 84 копійки (УДКС України в Слобідському районі м. Харкова, р/р 0005, Казначейство України (ЕАП), код банку 37999680, МФО 899998, код доходів 24060300).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1