АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3007/16-к
Номер провадження : 11-кп/791/597/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року серпня місяця 07 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченої: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
Потерпілі: ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11
Представник потерпілих: ОСОБА_12
представник ПАТ «НАСК`ОРАНТА» ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції в залі Апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000866, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області, обвинуваченої ОСОБА_7 та ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія» ОРАНТА», на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Коряжма, м. Котласа, Архангельської області, РФ, громадянки України, українки, освіта середня-спеціальна, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, заміжня, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,-
в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком, ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Звільнено від покарання ОСОБА_7 у зв`язку із застосування акту амністії на підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію» від 22.12.2016 року. Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 16644,96 грн . та моральну шкоду у розмірі 24856,87 грн. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 16644,96 грн. та моральну шкоду у розмірі 24856,87 грн. Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн (п`ять тисяч гривень). Стягнуто з ПАТ «НАСК ОРАНТА», на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн (п`ятдесят тисяч гривень), (шкода заподіяна майну згідно умов страхового полісу), матеріальну шкоду в розмірі 2867,5 грн ., (шкода заподіяна здоров`ю згідно умов страхового полісу) та моральну шкоду у розмірі 143,37 грн. Стягнуто з ПАТ «НАСК ОРАНТА», на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 грн., (шкода заподіяна майну згідно умов страхового полісу), матеріальну шкоду в розмірі 2867,5 грн , (шкода заподіяна здоров`ю згідно умов страхового полісу) та моральну шкоду у розмірі 143,37 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_7 витрати на проведення експертиз, в загальній сумі 4583,96 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.
27.05.2016 року біля 13:30 години ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що керований нею автомобіль має несправності ходової частини, які водій об`єктивно спроможний виявити, а саме той факт, що залишкова висота малюнку протектору всіх шин коліс автомобілю менше ніж 1,0 мм, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, а саме настання дорожньо-транспортної пригоди, хоча повинна була і могла їх передбачити, розраховуючи на їх ненастання, в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 № 1306, а саме: 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5. Колеса і шини: а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм., п.п.31.5. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів; п.п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу…, здійснювала рух по автошляху Харків-Сімферополь, керуючи технічно-несправним автомобілем Renault trafic д.з. НОМЕР_1 на максимально допустимій швидкості поза межами населеного пункту, а саме 90 км/год., що в районі 472 км. вказаної автодороги призвело до пневматичної розгерметизації (розриву боковини) шини правого заднього колеса. Проте, не зважаючи на викладене, не вжила заходів до зупинки транспортного засобу, а продовжила рух, що спричинило пневматичну розгерметизацію (розрив боковини) шини правого переднього колеса і в свою чергу викликало втрату керованості автомобілем з виїздом на смугу зустрічного руху і послідуючим перекиданням та контактуванням з автомобілем Ford Transit д.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався в зустрічному напрямку.
Внаслідок вказаних подій водій автомобілю Ford Transit д.з. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 125/Н від 31.05.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Пасажир автомобілю Ford Transit д.з. НОМЕР_2 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження які, у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №176/Г від 04.08.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Пасажир автомобілю Renault trafic д.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав тілесні ушкодження які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 118/Г від 17.06.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 , а саме: п.п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.5. Колеса і шини: а)шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм. п.п.31.5. У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів. п.п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.п.п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 вказує, що вирок суду в частині стягнення з неї на користь потерпілих моральної шкоди та витрат потерпілих на оплату послуг адвоката постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає зміні в цій частині.

Вважає, що такі обставини як наявність у потерпілих стресу, емоційних спалахів, дратівливості, збудливості, страху, тривоги, нездатності в повній мірі зосередитись на основних питаннях їх життя - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як потерпілими доказів на підтвердження саме цих обставин не надавалось. А з наданих суду доказів можна встановити лише, що моральна шкода завдана моральними стражданнями через фізичний біль від отриманих травм, що не можна заперечувати.

Всі інші обставини, зокрема, щодо розміру моральної шкоди, мали бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, судом не враховано, що моральну шкоду завдано внаслідок необережних дій.

Наведені доводи, дають апеляційному суду підстави для зменшення моральної шкоди до 5000 грн. на кожного потерпілого.

При визначені розміру відшкодування витрат на оплату послуг адвоката судом порушено норми процесуального права, застосовано норми процесуального права.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Поза увагою суду залишилась та обставина і на наявність якої сторона захисту звертала увагу під час судового розгляду, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги потерпілими не надано. Крім того, згідно наданою потерпілими квитанцією на оплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн., вбачається, що ця сума складається із безпосередньо оплати вартості роботи адвоката і суми представницьких витрат адвоката, які відшкодуванню не підлягають. Тому вважаю, що в цій частині суд мав відмовити в задоволені позовних вимог.

Просить вирок Генічеського районного суду від 19 квітня 2018 року в частині вирішення цивільного позову змінити де зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5000 грн. на кожного потерпілого. В частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити в позові повністю.

В апеляційній скарзі прокурор, вважає, що вказаний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд, визнавши ОСОБА_7 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у порушення вимог ст. 65 КК України та кримінального закону безпідставно призначив їй покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини статті Особливої частини КК України (ч. 1 ст. 286 КК України).

Вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання без призначення додаткової міри покарання є необґрунтованим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винної внаслідок м`якості, і не може бути достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

ОСОБА_7 має бути призначена додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України строком на 2 роки.

Просить повторно дослідити докази у провадженні, а саме характеризуючий матеріал на обвинувачену ОСОБА_7 . Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19.04.2018 стосовно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування призначеного покарання. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «НАСК`ОРАНТА» ОСОБА_13 вказує, що вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «НАСК`ОРАНТА» на користь потерпілих матеріальної та моральної шкоди є незаконним з наступних підстав.

Зазначає, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови за вимогами про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. Отже, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення зі страхової компанії 100 000 грн. матеріальної шкоди, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

Крім того, стягуючи вказану суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну, суд першої інстанції вийшов за межі ліміту відповідальності страховика. Відповідно до полісу № АЕ/508732 від 10.08.2015 року страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану майну третіх осіб, становить 50000 грн.

Вказує, що товарні чеки надані потерпілими про витрати на лікування не містять всіх обов`язкових реквізитів, є необґрунтованими та є неналежними доказами. Добровільні внески на 180.40 гривень не є витратами, пов`язаними з лікуванням.

В порушення вимог ст. 35 ЗК «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ні потерпіла ОСОБА_11 , ні потерпілий ОСОБА_15 не зверталися до страхової компанії із заявами про страхове відшкодування, що вони підтвердили і в ході судового засідання.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки потерпілі шляхом звернення до страховика не намагалися реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування, страхова компанія жодним чином не порушила їх право на отримання страхового відшкодування.

Поки немає волевиявлення особи реалізувати своє право на страхову виплату у визначеному порядку, не може бути порушення цього права. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року (справа №6-192цс16). Таким чином відсутні правові підстави для стягнення із страхової компанії страхового відшкодування за шкоду, завдану майну та здоров`ю потерпілих. Крім того, відповідно до ухвали суду першої інстанції від 14.07.2017 року страхова компанія була залучена в якості співвідповідача за клопотанням цивільного відповідача ОСОБА_7 та її захисника. Оскільки кримінальним процесуальним кодексом вказані процесуальні правовідносини не врегульовані, то відповідно до ст. 128 КПК України вони регулюються цивільним процесуальним кодексом. Відповідно до ст. 33 ЦПК України ( в старій редакції) залучення співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача. Однак таке клопотання позивачі не заявляли, більш того, в судовому засіданні вони пояснили, що не пред`являють претензій до страхової компанії. Враховуючи все вище зазначене, вважає, що вирок суду в частині стягнення з ПАТ «НАСК`ОРАНТА» страхового відшкодування є незаконним.

Просить скасувати вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19.04.2018 року відносно ОСОБА_7 в частині стягнення з ПАТ «НАСК`ОРАНТА» 100000 грн. матеріальної шкоди, витрат на лікування в сумі 5735 грн., моральної шкоди в сумі 286,74 грн. та ухвалити новий, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_16 та ОСОБА_11 ..

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, представника потерпілих та потерпілих ОСОБА_10 ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, обвинувачену, потерпілого ОСОБА_9 та захисника які апеляційну скаргу обвинуваченої підтримали, а прокурора просили відхилити, представника ПАТ «НАСК`ОРАНТА» яка підтримала свою апеляцію, виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченої, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким її засуджено за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.286 КК України обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та ніким не оспорюються, тому суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждати, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Порядок виплати страхового відшкодування регулюється спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вироком, як на це обґрунтовано вказує в своїй апеляційній скарзі представник ПАТ «НАСК`ОРАНТА» ОСОБА_13 , суд безпідставно, передчасно, задовольнив цивільний позов потерпілих, і в цій частині вирок підлягає скасуванню через ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження зв`язку між діями обвинуваченої та обсягом моральної та матеріальної шкоди, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України був зобов`язаний залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольнити цивільний позов повністю або частково чи відмовити в ньому.

При цьому, судом належним чином, згідно ст. 33 ЦПК України, не з`ясовано чи бажають позивачі залучити до справи в якості співвідповідачів ПАТ «НАСК`ОРАНТА».

Враховуючи, що в апеляційній скарзі ПАТ «НАСК`ОРАНТА» не ставиться питання про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції, апеляційний суд, не вправі проявляти власну ініціативу, оскільки в такому випадку будуть порушені засади кримінального провадження такі як змагальність сторін та свобода в поданні ними доказів суду і в доведенні перед судом їх переконливості.

За вищевказаних обставин, апеляційна скарга представника потерпілого ПАТ «НАСК`ОРАНТА» ОСОБА_13 підлягає задоволенню частково а вирок в цій частині скасуванню з призначенням нового розгляду.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 в частині зменшення стягнення з неї на користь потерпілих моральної шкоди та витрат потерпілих на оплату послуг адвоката задоволенню не підлягає оскільки сама обвинувачена не заперечує що її діями потерпілим було завдано моральну шкоду та потерпілі користувались правовою допомогою адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
п. 9 вказаної вище постанови Пленуму № 4 передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення належним чином щодо часткового задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що має бути взято до уваги та має бути оцінено судом і надав необхідну оцінку (висновок), оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілих, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ними докази.

Судом при стягненні з обвинуваченої моральної шкоди враховано що потерпілим спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, що викликало фізичний біль, моральні страждання, що моральну шкоду завдано внаслідок необережних дій, було пошкоджено майно потерпілих та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях їх життя.

З таким висновком суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що судом обґрунтовано суму моральної шкоди в розмірі 25000 гривень кожному з потерпілих .

Крім того, стягненню на користь ОСОБА_11 підлягають витрати на правову допомогу, які згідно з договором про надання правових послуг становлять 5000 гривень, оскільки в матеріалах справи а.п. 56,57,65,66 є договір з додатком між потерпілими і адвокатом ОСОБА_12 та згідно ст. 137 ЦПК України (Витрати на професійну правничу допомогу) на яку посилається в апеляційній скарзі обвинувачена у п. 6 зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В апеляційній скарзі обвинуваченої відсутні обґрунтовані підстави для скасування вироку суду в цій частині.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Колегія суддів вважає що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню оскільки відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначив обвинуваченій ОСОБА_7 явно м`яке покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини статті Особливої частини КК України (ч. 1 ст. 286 КК України), чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Крім того, відповідно до практики застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за статтею 286 КК України судам необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з матеріалів провадження внаслідок зіткнення пасажири ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 .

Виходячи з того, що додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, колегія суддів також вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання без призначення додаткової міри покарання є необґрунтованим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винної внаслідок м`якості, і не може бути достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду на підставі ст. 409, 413, 414 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, що є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, її відношення до скоєного, та особу обвинуваченої, яка за місцем проживання обвинувачена характеризується позитивно, пом`якшуючих вину обвинуваченої обставин щире каяття, обставини що обтяжують покарання судом не встановлено. А тому колегія приходить до висновку, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості. На підставі п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити її від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія» ОРАНТА» задовольнити частково.

Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині цивільного позову щодо ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія» скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, в той же суд, але в іншому складі суддів у порядку цивільного судочинства.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області задовольнити.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити її від відбування основного та додаткового призначеного покарання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2