УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/889/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
12 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №287/889/17 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2017 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному і проникненням у інше приміщення, та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, в решті ж вирок залишити без змін.
При цьому, звертаючи увагу на положення ст.32 КК України, зазначає, що оскільки ОСОБА_8 до крадіжки майна 14.10.2016, за яку його засуджено оскарженим вироком Житомирського районного суду від 20.12.2017, вчинив ще кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.190 та ч.2 ст.185 КК України, то вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_8 слід було кваліфікувати за ознакою повторності.
Крім того, зазначає, що призначене судом покарання не відповідає визначеним у ст.65 КК України загальним засадам призначення покарання, а саме ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, і не є достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Судом першої інстанції необґрунтовано застосовано до ОСОБА_8 ст.75 КК України, оскільки, приймаючи вказане рішення, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення останнього від відбування покарання, а лише послався на обставину, що потерпілий на суворості покарання не наполягав, претензій до обвинуваченого не має через повернення викраденого майна. Наголошує, що судом належно не враховано те, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, та вже не вперше, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 в іншому кримінальному провадженні перебуває на розгляді в суді Обвинувачений знаходився у розшуку, як під час досудового розслідування, так і повторно під час судового провадження.
Згідно вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1001 грн. судових витрат на залучення експертів при проведенні експертиз.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 за попередньою змовою із невстановленою особою близько 3 години 15.10.2016 на власних велосипедах прибули до підсобного приміщення АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 . В цей момент ОСОБА_8 заздалегідь заготовленою монтіровкою пошкодив вхідні двері до вищезазначеного підсобного приміщення та проник всередину, а невстановлена особа спостерігала за навколишньою обстановкою, щоб їхні злочинні дії ніким не були помічені. Після цього ОСОБА_8 із вказаного приміщення таємно викрав велосипед марки «Venice» вартістю 2950 гривень, що належав ОСОБА_10 , яким ОСОБА_8 з невстановленою особою з місця злочину зникли, розпорядившись на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, пояснення обвинуваченого та його захисника проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог закону.
Відповідно до вироку ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.
З вище зазначеною юридичною оцінкою дій обвинуваченого ОСОБА_8 погоджується й апеляційний суд.
Згідно до положень ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Разом з цим, у відповідності до норм ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ця юридична норма знайшла своє закріплення і у ст.62 Конституції України, п.1 ст.11 Загальній декларації прав людини, п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також у ч.2 ст.2 КК України.
При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №278/889/17, прокурором було інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_8 вчинення правопорушення повторно. (а.п.2-4)
Тобто, на час ухвалення судом першої інстанції 20.12.2017 оскарженого вироку, обвинувачений ОСОБА_8 вважався невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, що і стало обґрунтованою підставою для суду першої інстанції для виключення при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України ознаки повторності.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, апеляційні ж доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи прокурора про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, неправильного застосування норм ст.ст.75,76 КК України є безпідставними.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.92), має посередні характеристики (а.п.92), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.п.89), не одружений, з належним врахуванням позиції потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні й відсутністю з боку останнього до обвинуваченого будь-яких претензій майнового чи морального характеру.
Згідно ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є щире каяття, за відсутності обставин, що обтяжують покарання згідно до ст.67 КК України.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції керувався тим, що покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення останньому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
На переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції, з урахуванням обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його щирим каяттям, відсутності заподіяної його діями шкоди, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, а також позиції потерпілого ОСОБА_10 , який на суворому покаранні не наполягав, не було об`єктивних підстав призначати покарання саме у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_8 є необґрунтованим.
Тобто ухвалений судом першої інстанції вирок відносно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2017 року відносно ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: