Єдиний унікальний номер 722/695/18
Номер провадження 1-в/722/85/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Надєжда Надєжденського району Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, одруженого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Обґрунтовуючи клопотання вказував, що він сумлінним ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення. Під час відбування покарання в Сокирянській виправній колонії (№67) захворів туберкульозом, у зв`язку з чим його було етаповано до державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5) Миколаївської області. Після лікування був повернутий до Сокирянської виправної колонії. 22.02.2018 року розглядалось питання про його умовно-дострокове звільнення на комісії, а 23.02.2018 року його відправили на етап, і він повернувся 13.05.2018 року без проходження лікування, оскільки йому повідомили, що нічим не можуть допомогти. Він має двох дорослих дітей та п`ятеро внуків, яким хоче ще чимось допомогти.

Під час судового розгляду засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що у вересні 2016 року він був працевлаштований різноробочим столярного цеху, але в подальшому, у зв`язку із поганим станом здоров`я, захворюванням на туберкульоз, відмовився працювати. На будь-які інші легкі роботи він не йшов, оскільки окрім хвороби на туберкульоз у нього дуже поганий зір.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечував, вказуючи, що як поведінка так і відношення до праці засудженого ОСОБА_5 , під час відбування покарання не були сумлінними, він не працював, не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу до представників адміністрації установи з приводу працевлаштування не звертався, не заохочувався, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, заперечуючи проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2016 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. У відповідності до ст.72 ч.5 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 15.12.2014 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховано з 15.12.2014 року.

Відповідно, кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 13.06.2020 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 04 роки 11 місяців 18 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 02 роки 12 днів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено таке.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 15.12.2014 року. За час перебування в слідчому ізоляторі міста Києва порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

Міру покарання у виді позбавлення волі відбуває в державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 05.08.2016 року.

У вересні 2016 року був працевлаштований в якості різноробочого столярного цеху установи. Встановлені змінні виробничі завдання не виконував. В подальшому, з жовтня 2016 року по березень 2017 року бажання працювати не виявляв, до будь-якої оплачуваної суспільно-корисної праці в установі не залучався, з приводу працевлаштування до персоналу колонії не звертався.

У період з квітня 2017 року до січня 2018 року засуджений ОСОБА_5 перебував у лікувальному закладі при державний установі «Снігурівська виправна колонія (№5)». На виробництві установи не був працевлаштований. Зарекомендував себе посередньо. Намагався дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань. За даний період часу до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав. Безвідповідально ставився до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні. Участі у програмі диференційованого впливу не приймав, проявляв байдужість.

В лютому 2018 року засуджений ОСОБА_5 був етапований для подальшого відбування покарання до державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)».

Проте в лютому 2018 року був етапований до лікувального закладу при державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», звідки повернувся до державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» в травні 2018 року. За даний період часу до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

У відношенні до персоналу установи виконання покарань тактовний, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості.

Не вбачає необхідності та доцільності у виконанні робіт з благоустрою установи, до виконання таких робіт відноситься безвідповідально. Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку. Має охайний зовнішній вигляд.

Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, належних висновків для себе не робить. Не виявляє бажання приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу.

Соціально-корисні зв`язки не втрачені, однак на протязі терміну перебування в установі засуджений отримав лише одну посилку.

Згідно вироку суду вину у скоєному злочині визнав. Має судові витрати, однак виконавчі листи в установі відсутні.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто, законодавець в якості одного з критеріїв оцінки виправлення засудженого вказує на сумлінне ставлення до праці, яке полягає у систематичному виконанні норм виробітку та прагненні здобуття чи підвищення професійного та освітнього рівня.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.

Разом з тим, праця засудженого під час відбування покарання, є одним з ключових елементів, які у своїй сукупності вказують на перевиховання засудженого та становлення його на шлях виправлення.

Згідно досліджених в судовому засіданні довідок, виданих відділом організації і нормування праці державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67) за вих. №159 від 24.05.2018 року, засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований тільки у вересні 2016 року в якості різноробочого столярного цеху установи. З покладеними перед ним змінними завданнями в повному обсязі не справлявся, про що свідчить вказаний низький відсоток виконаних робіт 61,3%. У періоди: з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, з лютого 2018 року по березень 2018 року, з травня 2018 року по час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 до працівників установи з приводу працевлаштування не звертався.

Доводи засудженого ОСОБА_5 щодо ненадання йому легких робіт, щодо незабезпечення належними умовами праці, які він міг би виконувати із врахуванням його стану здоров`я суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви засудженого щодо забезпечення його такими роботами. Окрім цього, з пояснень представника установи, який обіймає посаду начальника відділення, в якому перебуває засуджений ОСОБА_5 встановлено, що останньому пропонувалася робота, проте засуджений не виявив ніякого бажання працювати.

Доводи засудженого щодо неможливості ним виконувати будь-які роботи взагалі, за станом здоров`я, спростовуються наявними в матеріалах справи довідками, виданими медичною частиною установи та поясненнями начальника медичної частини ОСОБА_6 , згідно яких стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 задовільний, він визнаний працездатним, з раціональним працевлаштуванням. Перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта установи. Може виконувати будь-які роботи, які не потребують підрахунків та записів, оскільки у засудженого проблеми із зором.

Згідно ч.5 ст.118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

В ході розгляду клопотання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 не вбачає необхідності та доцільності у виконанні робіт з благоустрою установи, до виконання таких робіт відноситься безвідповідально.

Небажання виконувати роботи по благоустрою установи, виконання яких є вже не правом, а обов`язком засуджених, в ході судового розгляду клопотання підтвердив і сам засуджений ОСОБА_5 .

Із змісту ст.81 КК України вбачається, що одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого даної пільги є сумлінна поведінка.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.

Згідно з п.11 розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Відповідно до атестаційних листів засудженого, які містяться в матеріалах особової справи, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

- станом на 15.08.2016 року «не став на шлях виправлення» (а.о.с.75);

- станом на 17.01.2017 року «не став на шлях виправлення» (а.о.с.89);

- станом на 26.01.2018 року «не став на шлях виправлення» (а.о.с.115).

Згідно протоколів засідання комісії ДУ «СВК №67» від 26.08.2016 року та від 15.12.2016 року, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до ДСР та застосуванні ст.82 КК України, як особі, яка не довела, що стає та відповідно стала на шлях виправлення. Крім того, засудженому ОСОБА_5 згідно протоколу №5/2018 від 22.02.2018 року відмовлено у застосуванні статті 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення (а.о.с.80, 88, 121).

Суд погоджується з таким висновком адміністративної комісії СВК щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, оскільки протягом майже всього строку відбування покарання засуджений не працює, виховні заходи, які проводяться у відділенні відвідує неохоче, належних висновків для себе не робить.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в його особистості не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: