АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1743/15-к Номер провадження 11-кп/786/928/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 23.07.2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки та жительки АДРЕСА_1 , без місця реєстрації в Україні, українки, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженої, пенсіонерки, раніше судимої:
- 18.08.1998 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ч.2 ст.143, ст.42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
- 19.11.1999 року умовно - достроково звільнена за постановою
Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області
від 18.11.1999 року;
- 05.03.2003 року Зіньківським районним судом за ч.2 ст.185, ч.2
ст.190, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, вироком
апеляційного суду Полтавської від 25.04.2003 року остаточно
засуджена до 3 років позбавлення волі, 03.12.2003 р. звільнена
постановою Полтавського районного суду від 05.09.2003 року
за ст.5 ЗУ «Про амністію»;
- 15.02.2010 року Машівським районним судом, Полтавської області за ч.1 ст. 190 КК до штрафу у розмірі 850 грн.;
- 12.04.2012 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 190 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від покаранням звільнена з іспитовим строком 3 роки, знята з обліку 19.06.2014 року на підставі ЗУ «Про амністію» від 19.04.2014 року;
- 13.02.2015 року Машівським районним судом, Полтавської області за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 680 грн.,
за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.06.2018 року,-

встановила :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Строк відбування покарання визначено рахувати з часу обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 17 квітня 2018 року.
Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 року, яким ОСОБА_7 була засуджена за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн. вказано виконувати окремо.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, 23.07.2015 року близько 6 години 00 хв. ОСОБА_7 знаходячись в житловому будинку господарства ОСОБА_9 , що розташоване в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу із гардероба повторно, викрала гроші в сумі 10 000 гривень, що належали ОСОБА_9 , чим завдала останній майнової шкоди на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі прокурор прохає вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.06.2018, ухвалений у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (незастосуванням закону, який підлягав застосуванню).

Ухвалити новий вирок, за яким, вважаючи ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, обраного судом першої інстанції - 4 місяців арешту. Остаточне покарання ОСОБА_7 визначити за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ч. З ст. 72 КК України, повністю приєднавши невідбуте покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 у виді штрафу в розмірі 680грн. та вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання у виді арешту на строк 4 місяці та штрафу в розміри 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, яке виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 , перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Тому колегія суддів згідно ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст.394 КПК України не перевіряє фактичні обставини кримінального провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 учасниками провадження не оспорюється.

Вина обвинуваченої доведена у повному обсязі, оскільки остання своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно ОСОБА_7 вчинила злочин і її злочинні дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання судом першої інстанції враховано тяжкість вчиненого злочину, відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вартість викрадених грошей, особу винної, яка не має постійного місця проживання та реєстрації в Україні, перебувала у розшуку, за останнім місцем проживання характеризується посередньо, є непрацездатною особою, наявність обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, наявність обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченій суворе покарання. Врахувавши вищевказане суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе з застосуванням покарання у виді арешту.

В той же час колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарання не підлягає і виконується самостійно.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту. Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 року, яким ОСОБА_7 була засуджена за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн. вказано виконувати окремо.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що вироком Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 680 грн., який на даний час останньою не сплачено.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_7 за наявності кількох вироків не застосував положення ст. 71 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.06.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити вирок, яким вважати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України волі та призначити їй покарання у виді 4 місяців арешту.

Остаточне покарання ОСОБА_7 визначити за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ч. З ст. 72 КК України, повністю приєднавши невідбуте покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 у виді штрафу в розмірі 680грн. та вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання у виді арешту на строк 4 місяці та штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 680 гривень - виконувати окремо.

В іншій частині вирок суду стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: