У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ "25" січня 2018 р.

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні № 0008273 відносно ОСОБА_5 , який було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до обвинувального акту 14.06.2017, приблизно о 04-00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк», помітив раніше невідомого ОСОБА_6 , який вів себе конфліктно.
Після цього, у ОСОБА_5 виникло почуття злоби та особистої неприязні до ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді можливого заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , але не передбачаючи настання смерті останнього, з мотивів особистої неприязні, підійшов, взяв правою рукою за голову ОСОБА_6 та шляхом різкого ривка, повалив ОСОБА_6 на бетонне покриття, внаслідок чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження, а саме черепно-мозкову травму, від якої в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.
Таким чином, ОСОБА_5 заподіяв смерть ОСОБА_6 , не передбачаючи настання смерті останнього від своїх дій і за обставинами справи не міг цього передбачати.
Згідно висновку експерта №1421/2 від 17.07.2017 смерть ОСОБА_6 , настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми.
При проведенні судово-медичної експертизи трупа та вивчення даних медичної документації, у ОСОБА_6 було виявлено наступне:
а) садно, крововиливи в шкіру та м`які тканини в ділянці голови, лінійний перелом правої скроневої кістки, перелом лобної кістки праворуч, снідуральна гематома над правою півкулею мозку, об`ємом близько 120 куб. см., субарахноїдальний крововилив, який покриває півкулі мозку, в лобних та правій скроневій ділянках - в поєднанні з вогнищами забою тканини мозку, кров в бічних шлуночках мозку, стиснення мозку та набряк- набухання головного мозку, вторинні крововиливи в ділянці стовбура мозку.
Вищевказаний комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для житія.
б) синець в ділянці передньої поверхні шиї - має ознаки легких тілесних ушкоджень.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для повернення прокурору обвинувального акту, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Водночас, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008273 від 01.08.2017 року стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України у цій частині не відповідає зазначеним імперативно-правовим приписам кримінального процесуального законодавства.

Із змісту вказаного процесуального документу не можливо зробити висновок про мотив інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Так, органом досудового розслідування зазначено, що «у ОСОБА_5 виникло почуття злоби та особистої неприязні до ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень».
Одночасно, органом досудового розслідування зазначено в обвинуваченні, що «14.06.2017, приблизно о 04-00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: Києві, ПКіВ «Гідропарк», помітив раніше невідомого ОСОБА_6 , який вів себе конфліктно».
Таким чином, слідством не з`ясовано та в обвинуваченні не зазначено всіх обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення. При цьому обвинувачення має суперечливий характер за своїм змістом. Зазначається, що обвинувачений раніше не був знайомий із потерпілим. Але при цьому у нього виникає почуття злоби та особистої неприязні до потерпілого.

Орган досудового розслідування не вказує на якому ґрунті виникла особиста неприязнь до потерпілого.

Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Неконкретність обвинувачення позбавляє обвинуваченого в повній мірі реалізувати своє право на захист, що є неприпустимим у кримінальному провадженні.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008273 від 01.08.2017 стосовно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК України у цій частині не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, у даному кримінальному провадженні відсутні потерпілі. Однак прокурор, який є процесуальним керівником у вище вказаному кримінальному провадженні, повідомив, що ОСОБА_6 проживав з громадянкою ОСОБА_7 . Від громадянки ОСОБА_7 заяв про визнання її потерпілою до слідчого не надходило, крім того прокурор вказав, що потерпілий був громадянином іншої держави, а тому від інших осіб заяв теж не надходило.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що реєстр матеріалів досудового розслідування та обвинувальний акт у вище вказаному кримінальному провадженні містять розбіжності та неточності. Також, не встановлені всі обставини та учасники даного кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною складовою обвинувального акту, а тому наявність недоліків в ньому свідчить про наявність недоліків в складовій частині обвинувального акту, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Дані вимоги закону, слідчим при складанні, а прокурором при затвердженні, обвинувального акту не дотриманні.

Таке ж положення випливає з ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої ВРУ 17.07.1997 р., згідно з якою кожний хто обвинувачується у кримінальному правопорушенні має право бути негайно і детально повідомлений зрозумілою для нього мовою про характер та причини обвинувачення проти нього. У разі пред`явлення не конкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування на підставі існуючого закону.

Рішення Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі стосовно якої порушено кримінальне провадження, зокрема, в п. 51 рішення від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначено, що поняття обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється карного і попереджувального характеру.

Наведений перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості з боку правоохоронних органів не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п.2 ст.6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, передбачених КПК України.

Виявлені судом вищезазначені порушення кримінального процесуального кодексу перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 підлягає поверненню в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 28, 314 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості відносно якого внесені до ЄРДР № 0008273 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя