АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1282/18 Справа № 200/3312/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 04.07.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255, -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 31.01.2018 року приблизно о 18 годині 40 хвилин, заходячись в салоні маршрутного таксі №116, на зупинці громадського транспорту, розташованої біля буд. 16 по вул. Панікахи в м. Дніпро, викрав у потерпілої ОСОБА_10 мобільний телефон «iPhone 6S», спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 13 524 гривні 63 копійки.

Намагаючись розпорядитися викраденим, став виходити з маршрутного таксі, однак в цей час його злочинні дії були викриті громадянами та потерпілою ОСОБА_10 , які намагалися затримати останнього. Не бажаючи відловлюватися від злочину, ОСОБА_7 , вибіг з маршрутного таксі і тримаючи викрадене майно при собі, побіг в бік АЗС «ОККО», що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, 23-А, однак був затриманий очевидцем злочину.

Вказані злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та за даним законом йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністі вироків до призначеного покарання за цим вироком, частково, у вигляді семи місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2017 року, та остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено без змін, у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили.

Строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 02.02.2018 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення судом не досліджувались відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до ст. 71 КК - 5 років 6 місяців.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не в повному обсязі врахував, що останній вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічний злочин, та маючи не зняту на непогашену у встановленому законом порядку судимість, знову скоїв злочин проти власності. Крім того, ОСОБА_7 ніде не працює, що свідчить про відсутність постійного джерела доходу. Зазначене в своїй сукупності свідчить про те, що той веде соціально девіантний спосіб життя, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності.

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження скарги прокурора. Як це можні зрозуміти із її суті, він просить надати йому право подати заперечення на апеляцію прокурора, що він підтвердив в засіданні суду апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення поданої апеляції.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених КК України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та характер суспільної небезпеки, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.

Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4