Справа №576/1929/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/689/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 576/1929/17 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Глухів, Сумської області, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 , згідно якої останній просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та ухвалити новий вирок, який обвинуваченому призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. У частині стягнення на користь потерпілого компенсації моральної шкоди, вирок суду змінити, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Даним вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 3000 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого через м`якість. Суду залишилося поза увагою негативні дані щодо особи обвинуваченого, зокрема вимога про судимість ОСОБА_7 , видана ОСК ГУНП України в Сумській області. До обвинуваченого систематично, неодноразово застосовувалися заходи кримінально-правового характеру, які максимально пом`якшували його становище, а деякі звільняли від відбування покарання, втім обвинувачений жодних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисний злочин. ОСОБА_7 свою вину не визнав, тобто жодного каяття та позитивних висновків для себе не зробив. Призначаючи покарання у виді штрафу, судом не враховано майновий стан обвинуваченого. Матеріали кримінального провадження не містять доказів наявності у обвинуваченого дитини та постійного місця роботи. Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, судом не враховано той факт, що дружина, ОСОБА_10 на момент вчинення злочину була вагітною, та свідком злочину, що стало причиною хвилювання за стан її здоров`я та ще ненародженої дитини.

Згідно з вироком суду, 03 січня 2017 року близько 17 год. 20 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в коридорі гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар кулаком руки в нижню частину обличчя зліва та один удар кулаком руки в шию зліва, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця слизової нижньої губи біля лівого кута рота, садно проекції відходження лівої гілки нижньої щелепи від тіла, та гематому черпально-надгортанної складки зліва, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вислухавши доповідь судді, потерпілого та представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який вважає вирок суду законним та просить залишити його без зміни, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ст. 125 ч. 1 КК України кваліфіковані вірно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.ст.50, 65 КК України, суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості щодо його особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначивши обвинуваченому покарання яке є необхідним і достатнім для його виправлення, і попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 встановив, що він скоїв злочин, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої ступені тяжкості, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні дитину.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме довідки Глухівського ВП ГУНП в Сумській області, враховуючи закон України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_7 визнається особою, яка не має судимостей, відповідно до ст. 89 КК України. Так, згідно наданої довідки, обвинувачений за вчинений злочину передбачений ч. 2 ст. 296 КК України був звільнений на підставі п. А ст. 1 Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року. Крім того постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2009 року, ОСОБА_7 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання призначеного вироком Глухівського районного суду Сумської області від 09.07.2008 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 129 КК України.

Колегія суддів проаналізувавши вищевикладені дані, прийшла до висновку, що ОСОБА_7 рахуючи з 2009 року, тобто після умовно-дострокового звільнення, став на шлях виправлення, жодних компрометуючих даних відносно останнього, матеріали кримінального провадження не містять. Тому твердження потерпілого ОСОБА_6 про те, що обвинувачений не зробив для себе жодних висновків та знову вчинив кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Допитаний потерпілий ОСОБА_6 не заперечував, що в день вчинення злочину висловлювався нецензурною лайкою відносно цивільної дружини обвинуваченого, що на думку колегії суддів стало причиною конфлікту.

Крім того, як повідомила свідок ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_7 про виниклий конфлікт, останній дізнався від власної дитини, що сильно обурило обвинуваченого.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є лише припущенням потерпілого та ні чим не підтвердженим твердженням.

З огляду на зазначене, доводи потерпілого про те, що суд призначив обвинуваченому мінімальний вид і розмір покарання, не врахувавши, обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого є не обґрунтованими і суперечать технічному запису судового засідання, який колегія суддів прослухала в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду.

Не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду й доводи потерпілого, викладені в апеляції, в частині необґрунтованого заниження заявленої суми моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з приписів вказаних норм, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин провадження, потерпілий зазнав фізичних та моральних страждань, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень та порушенням у зв`язку з цим звичного способу життя, які суд першої інстанції оцінив у 3000 грн.

На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним та в повній мірі відповідає моральним втратам потерпілого, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в цій частині. Оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, належним чином враховані глибина страждань потерпілого, час, який необхідний для відновлення стану його здоров`я. Крім того вимога потерпілого про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. нічим не підтверджується та належним чином не обґрунтовується.

Відповідно, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а розмір відшкодування моральної шкоди об`єктивним та таки, що відповідає моральним втратам потерпілого, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого є безпідставними.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 409, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4