Справа № 743/937/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/179/18
Категорія - ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 333 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шумиліно, Вітебської області, Республіки Білорусь, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, такого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_8 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 333 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Даним вироком затверджена угода від 24 липня 2018 року про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000004 від 05.01.2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 333 КК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України у закінченому замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України та призначено узгоджене угодою від 24 липня 2018 року про визнання винуватості покарання у виді 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання - скасовано.

Речові докази скло переднє ліве ТСК006.01.000-01 №17, яке є предметом злочину, відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України, конфісковано в дохід держави; турбохолодильник 5063АТ № 11202 повернуто власнику ОСОБА_7 .

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, не будучи суб`єктом міжнародних передач товарів, маючи в своєму розпорядженні скло переднє ліве ТСК006.01.000-01 №17, яке ідентифіковане Державною службою експертного контролю України, як товар військового призначення та в порушення вимог законодавства України в сфері здійснення міжнародних передач товарів військового призначення, а саме Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», Постанови Кабінету міністрів України № 1807 від 20.11.2003 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення», а також в супереч вимог абзацу 2 підпункту 7 пункту 1 Указу Президента України від 27.08.2014 «Про заходи щодо удосконалення державної військово-технічної політики» вирішив перемістити його через митний кордон України з приховуванням від митного контролю на територію Республіки Білорусь без відповідного на те дозволу (висновку) Державної служби експертного контролю України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, ОСОБА_7 20.12.2017 розмістив з приховуванням від митного контролю у напівпричепі KOGEL р.н. НОМЕР_1 автомобіля марки «РЕНО МАГНУМ» р.н. НОМЕР_2 , на якому слідував в якості водія, серед іншого вантажу, скло переднє ліве ТСК006.01.000-01 №17 та цього ж дня близько 14 год. прибув у зону митного контролю митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС, де під час проведення письмового декларування, навмисно не заявив про наявність у нього товарів військового призначення.

Однак, свій злочинний умисел, спрямований на порушення порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, а саме на переміщення через митний кордон України на територію Республіки Білорусь скла переднього лівого ТСК006.01.000-01 №17, яке ідентифіковане Державною службою експертного контролю України, як товар військового призначення, ОСОБА_7 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки, вищезазначене скло було виявлене в напівпричепі KOGEL р.н. НОМЕР_1 автомобіля марки «РЕНО МАГНУМ» р.н. НОМЕР_2 під час проведення поглибленого митного контролю та у подальшому вилучене.

Згідно листа Державної служби експортного контролю України скло переднє ліве ТСК006.01.000-01 №17 в установленому порядку відповідає найменуванню та опису товарів за позицією ML 10.b Додатку до Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20.11.2003 №1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення».

Відповідно до листа Державної служби експортного контролю України № 732/30-18 від 26.02.2018 скло переднє ліве ТСК006.01.000-01 ідентифіковане як товар військового призначення. Експорт (тимчасове вивезення) скла переднього бокового ТСК006.01.000-01 лівого здійснюється на підставі дозволу (висновку) ДСЕК.

Не погодившись із вироком суду, захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та призначити новий розгляд, посилаючись при цьому на порушення процесуального права, допущені судом, оскільки призначене місцевим судом покарання є більш суворим, ніж узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Зазначає, що при укладенні угоди не порушувалося питання про спеціальну конфіскацію скла переднього лівого ТСК006.01.000-01 №17, яке суд з власної ініціативи визнав предметом злочину та застосував спеціальну конфіскацію, тому вважає, що суд не повинен був застосовувати норми ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України. Крім того, вважає, що судом не було в повній мірі дотримано вимог ст. 474 КПК України щодо з`ясування розуміння обвинуваченим суті та наслідків укладеної угоди та не в повній мірі роз`яснено права обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвоката ставиться питання про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, з тих підстав, що вирок не відповідає змісту угоди про визнання винуватості, оскільки суд першої інстанції безпідставно визнав скла переднє ліве предметом злочину та конфіскував його в доход держави, чим фактично призначив біль суворе покарання і порушив права обвинуваченого.

Проте, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження зміст угоди про визнання винуватості від 24 липня 2018 року, яка укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 в присутності його захисника, в повній мірі відповідає положенням ст.472 КПК. При цьому ОСОБА_7 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, про що свідчить його підпис.

Статтею 472 КПК України не передбачено вирішення питання щодо речових доказів в угоді про визнання винуватості. Натомість ст.374 КПК України зобов`язує суд вирішити питання речових доказів у вироку.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив долю речових доказів у відповідності до ст.ст.100,374 КПК України не порушивши положення ст.ст.472,473 КПК України.

Вирішення питання речових доказів не є збільшенням обсягу обвинувачення, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Також, є безпідставними і доводи апелянта щодо не роз`яснення в повній мірі прав обвинуваченого та допущення істотних порушень судом першої інстанції норм КПК.

Як свідчить звукозапис судового засідання суд першої інстанції з`ясував у обвинуваченого в присутності його захисника, чи розуміє він зміст угоди, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, на що отримав стверджувальні відповіді.

Таким чином, під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого які б потягли за собою скасування вироку суду, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 333 КК України, яким затверджено угоду від 24 липня 2018 року про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4