24.05.2018 Єдиний унікальний номер 205/4115/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

по кримінальному провадженню, внесеному 12.11.2015 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004001

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, є студентом ІІ-го курсу Університету імені А. Нобеля, є військовозобов`язаним, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_8

представника неповнолітнього потерпілого - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро вказане кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2015 року близько 11:15 годин у ОСОБА_3 , який перебував в приміщені КЗО «СЗШ №96», що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Коробова, буд.3, де він навчався в 11-Б класі, виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , який на той час був учнем 8-А класу КЗО «СЗШ №96». ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 вирішив з`ясувати стосунки після закінчення занять.

Так, наступного дня, тобто 11.11.2015 року, близько 15:10 годин ОСОБА_3 і ОСОБА_7 направилися за будинок АДРЕСА_2 , де ОСОБА_3 , керуючись прямим умислом, направленим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , і реалізуючи його, підійшов до ОСОБА_7 та наніс правою рукою, стиснутою в кулак, один удар в ліву частину обличчя останнього. Від даного удару ОСОБА_7 похитнувся, після чого ОСОБА_3 не припинив свої злочинні наміри, та продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , наніс один удар ногою в область голови останньому. Від даного удару ОСОБА_7 , утримуючись на ногах, продовжував стояти, закривши руками обличчя і голову.

ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , знов наніс один удар коліном знизу вверх по щелепі останнього, від якого ОСОБА_7 впав сідницями на землю. Після чого ОСОБА_7 піднявся на ноги та намагався відійти від ОСОБА_3 , однак останній, не зупиняючи свої злочинні наміри, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_7 та наніс йому двома руками, стиснутими в кулаки, два удари в область грудної клітки.

Після чого, в цей же день, тобто 11.11.2015 року, близько 15:25 годин для подальшого вирішення конфлікту ОСОБА_3 і ОСОБА_7 направилися за будинок АДРЕСА_3 , де ОСОБА_3 , продовжуючи реалізувати свій прямий умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшов до останнього і наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак, у ліву частину щелепи ОСОБА_7 , від спричинення якого останній продовжував стояти на ногах, прикриваючи руками обличчя і голову та вмовляючи ОСОБА_3 припинити спричинення йому тілесних ушкоджень.

Не зважаючи на вмовляння ОСОБА_7 , ОСОБА_3 знов підійшов до останнього і наніс не менше шести ударів обома руками, стиснутими в кулаки, по голові ОСОБА_7 . Від даних ударів ОСОБА_7 присів, а ОСОБА_3 , не припиняючи свої злочинні наміри, направлені на спричинення тілесних ушкоджень останньому, знов наніс один удар своєю зовнішньою частиною правої гомілки в ліву частину плеча ОСОБА_7 , далі наніс один удар своєю правою рукою, стиснутою в кулак, у грудну клітину ОСОБА_7 .

Потім в цей же день, тобто 11.11.2015 року, близько 15:30 годин для подальшого вирішення конфлікту ОСОБА_3 і ОСОБА_7 направилися за дитячий садок, що розташований поряд з КЗО «ЗСШ №96» за адресою: м. Дніпро, вул. Коробова, буд.16, де ОСОБА_7 намагався словесно вирішити їхній конфлікт, але ОСОБА_3 , продовжуючи реалізувати свій умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підбіг до останнього і наніс один удар правою стопою у ліву частину грудної клітини останнього. Від даного удару ОСОБА_7 впав на землю на спину. Незважаючи на це, ОСОБА_3 не зупинився і знов наніс удар правою ногою в область живота ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_7 встав, прижавши руки до тулубу, а ОСОБА_3 знов наніс йому один удар лівою рукою, стиснутою в кулак, у підборіддя. Тримаючись на ногах, ОСОБА_7 закрив руками обличчя і голову. ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшов до останнього і наніс не менше шести ударів обома руками, стиснутими в кулаки, по голові ОСОБА_7 . Від вказаних ударів ОСОБА_7 нахилився вперед тулубом, в цей час ОСОБА_3 обома руками узяв за голову ОСОБА_7 і правим коліном ударив останньому в область перенісся, після чого наніс ще два удари правою рукою, стиснутою в кулак, у живіт останньому.

В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 , згідну висновку судово-медичної експертизи № 683е від 20.02.2016 року, були причинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого втисненого перелому передньої стінки лобної пазухи, синця в лівій параорбітальній області, саден - перенісся, зовнішнього носу та повік обох очей, які булі спричинені від механічної дії тупого предмету (предметів), що діяв (діяли) в області обличчя, яким могла бути рука, стиснена в кулак, або інші предмети з аналогічними властивостями. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_3 пояснив, що свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає частково, і пояснив наступне.

Влітку 2015 року під час перебування у літньому дитячому таборі він познайомився з ОСОБА_7 (який у даному кримінальному провадженні має процесуальний статус потерпілого). В зв`язку з тим, що у нього ( ОСОБА_3 ) зникли особисті речі, які він пізніше знайшов у сумці ОСОБА_10 , в них склалися неприязні стосунки.

Восени 2015 року він перейшов до СЗШ №96, де навчався у 11-му класі. В цій же школі, а саме у 8-му класі, навчався і ОСОБА_10 , і між ними періодично виникали конфліктні ситуації.

10.11.2015 року в школі вони зачепили один одного, і домовилися

зустрітися після уроків наступного дня, аби поговорити і вирішити цей конфлікт «по-чоловічому». Наступного дня, тобто 11.11.2015 року, вони, а також інші учні вказаної школи, після уроків зустрілися на ганку школи, та пішли до 16-поверхового будинку, що розташований неподалік.

Прийшовши на місце, він ( ОСОБА_3 ) верхній одяг та почали битися, наносячи один одному взаємні удари руками і ногами по різних частинах тіла. В цей час повз них проходила жінка, яка пригрозила їм, що викличе поліцію, якщо вони не розійдуться, в зв`язку з чим він ( ОСОБА_3 ) почав одягатися та збиратися додому, однак в цей час до нього підійшов ОСОБА_7 та запитав, чи це все, на що він здатен. Він погодився продовжити бійку у іншому місці, і вони всією компанією учнів перейшли за дитячий садок, який знаходиться поруч зі школою. Прийшовши туди, вони з ОСОБА_10 знову почали битися, наносячи один одному удари руками і ногами по обличчю і тулубу, при цьому потерпілий не просив його зупинитися, а лише продовжував битися. Через деякий час ОСОБА_7 сказав, що він здається, через що він ( ОСОБА_3 ) відійшов у бік своїх друзів, і майже одразу до нього підійшов ОСОБА_10 та продовжив з ним штовхатися і битися. В цей момент ОСОБА_7 зробив спробу пройти йому у ноги, і він, відходячи, ненавмисно наніс ОСОБА_10 удар коліном у лоб та перенісся. Від вказаного удару ОСОБА_7 впав на землю, і він ( ОСОБА_3 ) побачив, що йому стало зле, і він відійшов від ОСОБА_10 , при цьому у останнього не було помітно жодних видимих тілесних ушкоджень. Після бійки він пішов у своїх справах, а ОСОБА_7 разом зі своїми друзями також пішов з місця конфлікту.

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що не згоден з тією кількістю ударів, які він нібито наносив потерпілому, як про це зазначено у обвинувальному акті, саме тому і визнає свою винуватість у цьому злочині частково. Також він вказав, що зазначений конфлікт він не провокував, а навпаки намагався піти від конфлікту, так як не хотів битися з ОСОБА_7 . Він визнав те, що в процесі бійки було можливим нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і що саме внаслідок його дій - ударів руками і ногами у різні частини тіла, потерпілий отримав тілесні ушкодження, проте він не бажав настання саме таких негативних наслідків.

Поряд з цим, ОСОБА_3 зазначив, що пред`явлений представником потерпілого цивільний позов він не визнає в повному обсязі.

Поряд з цим, ОСОБА_3 зазначив, що пред`явлений представником потерпілого цивільний позов він не визнає в повному обсязі.

Не дивлячись на часткове визнання своєї винуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні, вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження у безпосередньо досліджених доказах.

Зокрема, неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 в ході судового розгляду пояснив наступне.

Він знайомий з ОСОБА_3 (який у даному кримінальному провадженні є обвинуваченим) з 2015 року, так як вони разом відпочивали в одному літньому дитячому таборі, де у них склалися неприязні особисті стосунки. У 2015 році ОСОБА_3 перейшов навчатися до його школи, а саме до СЗШ №96, і в них періодично виникали конфліктні ситуації.

10.11.2015 року він ( ОСОБА_7 ) проходив по школі, і в цей час йому назустріч прямував обвинувачений зі своїм товаришем на прізвище ОСОБА_11 . Проходячи повз, останній штовхнув його ( ОСОБА_7 ) плечем, на що він відреагував достатньо різко, через що ОСОБА_3 запропонував йому обговорити цю ситуації після уроків. Вважаючи, що це буде лише розмова, він погодився.

Наступного дня, тобто 11.11.2015 року, під час уроків він ( ОСОБА_7 ) разом зі своїм товаришем прийшов до класу ОСОБА_3 , аби сказати, що не хоче ніяких конфліктів, проте ОСОБА_11 сказав, що бійка все одно відбудеться, і їм її не уникнути.

В цей же день після закінчення уроків він ( ОСОБА_7 ) разом зі своїми товаришами вийшов на ганок школи, через деякий час до них підійшов ОСОБА_3 зі своїми однокласниками, в тому числі, і з ОСОБА_11 , і вони попрямували за 16-поверховий будинок, який розташований неподалік від школи. Прийшовши на місце, вони почали битися, при цьому обвинувачений наносив йому ( ОСОБА_7 ) удари руками і ногами по голові, обличчю і тулубу, а він лише намагався захищатися від ударів, закриваючись руками. В цей момент повз них проходила жінка, яка їх розборонила, та пригрозила, що викличе поліцію, якщо вони не зупиняться. Після цього ОСОБА_3 почав одягатися та збиратися додому, а він (потерпілий) підійшов до нього, аби спитати, чи закінчилася між ними бійка, на що товариш обвинуваченого ОСОБА_11 сказав, що бійка буде продовжена, але у іншому місці, і пригрозив йому ( ОСОБА_7 ) і його товаришам фізичною розправою, якщо вони не підуть з ними.

Прийшовши всією компанією до іншого житлового будинку, який знаходиться поруч, він та обвинувачений знову почали битися, при цьому ОСОБА_3 наносив йому численні удари кулаками по голові та ногами по ребрах та всьому тулубу. В певний момент він ( ОСОБА_7 ) наніс обвинуваченому удар ногою в живіт, в зв`язку з чим останній дуже розлютився, і ударив його ногою у сонячне сплетіння, через що він почав задихатися і сказав, що більше не буде битися, бо в нього немає сил.

В цей час ОСОБА_3 разом зі своїми товаришами пішли за будівлю дитячого садка, який розташований неподалік, а ОСОБА_11 сказав йому ( ОСОБА_7 ) слідувати за ними, так як бійка ще не скінчилася. Прийшовши на місце, він сказав обвинуваченому, що той переміг, бо він задихається та не може битися, на що ОСОБА_3 сказав, що бійка буде продовжуватися, і з розбігу вдарив його ( ОСОБА_7 ) ногою у тулуб, в зв`язку з чим він впав на землю і став закривати голову і обличчя руками, так як обвинувачений продовжував наносити йому численні удари. Після цього він підвівся на ноги, а ОСОБА_3 підійшов до нього, схопив руками за голову і наніс удар коліном в область лоба та перенісся, після чого підійшов до своїх товаришів та сказав їм, що, здається, зламав йому ( ОСОБА_7 ) ніс. Від вказаного удару він відчув сильний біль, проте кров носом у нього не пішла, так як потрапляла до ротової порожнини, і він її спльовував.

Після цього до нього підійшли його друзі, які допомогли йому підвестися, та сказали, що у нього сильно опухле обличчя та велика вм`ятина на лобі. Коли він прийшов додому, йому стало дуже зле і його знудило. Це побачила його ( ОСОБА_7 ) матір, яка одразу ж викликали поліцію та швидку медичну допомогу, що забрала його до лікарні.

Дорогою до лікарні йому у соціальній мережі надходили повідомлення від ОСОБА_3 , в яких останній питав, чому він ( ОСОБА_7 ) не ставив у бійці блок, намагався вибачитися у притаманній обвинуваченому грубій манері.

Внаслідок отриманих у бійці тілесних ушкоджень він був вимушений проходити стаціонарне лікування у 8-й міській клінічній лікарні більше одного тижня, після чого продовжив лікування вдома і не ходив до школи. В результаті медичного обстеження у нього виявили струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, перелом лобної пазухи носа зі зміщенням уламків.

Крім того, потерпілий додав, що конфлікт між ним та обвинуваченим був спровокований товаришем останнього ОСОБА_11 , який погрожував йому ( ОСОБА_7 ), а тому конфлікту уникнути було неможливо. Також він зазначив, що під час бійки ОСОБА_3 цілеспрямовано наносив удари йому у голову, а він сам не намагався зробити прохід у ноги останнього, і обвинувачений навмисно наніс йому удар коліном в лоб та ніс.

Пред`явлений його матір`ю цивільний позов потерпілий підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. При цьому ОСОБА_7 вважав, що обвинуваченому необхідно призначити покарання на розсуд суду.

Крім показань неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження і в показаннях допитаної в судовому засіданні в присутності своєї матері ОСОБА_12 неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила наступне.

Вона є однокласницею ОСОБА_7 , який у даному кримінальному провадженні має процесуальний статус потерпілого. Також їй відомий і обвинувачений ОСОБА_3 , оскільки той навчався разом з ними у СЗШ №96.

У листопаді 2015 року до неї на уроках підійшов ОСОБА_7 і повідомив, що у нього буде бійка з ОСОБА_3 , так як у них відбувся словесний конфлікт, їм необхідно розібратися з цього приводу, в зв`язку з чим у них буде бійка. При цьому потерпілий зазначив, що він також хоче битися з обвинуваченим.

Після уроків вона зі своїми однокласниками та іншими учнями, в тому числі, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , зібралися на ганку школи та пішли за будинок, який знаходиться неподалік від школи, де ОСОБА_14 і ОСОБА_10 почали битися. Вона ( ОСОБА_13 ) не дивилася на бійку весь час і постійно відверталася, однак вона бачила, що саме ОСОБА_3 наносив першим удари ОСОБА_7 кулаками по голові та ногами по тулубу. В цей момент повз них проходила жінка, яка розборонила обвинуваченого і потерпілого, пригрозивши викликом поліції.

Після цього вони перейшли до іншого місця, а саме до дитячого садка, де ОСОБА_3 та ОСОБА_7 продовжили битися, при цьому останній через деякий час попросив обвинуваченого закінчити бійку, так як вже не хотів битися, проте ОСОБА_14 наполіг на її продовженні. В ході бійки ОСОБА_10 впав на землю від ударів ОСОБА_14 , а той почав добивати ногами і руками останнього, і ударив його коліном в голову в область лоба і перенісся.

Після цього бійка скінчилася, вона ( ОСОБА_13 ) та інші знайомі допомогли ОСОБА_10 підвестися та допомогли йому дійти до дому, при цьому у потерпілого були помітні синці та садна під оком, а також достатньо велика вм`ятина на переніссі.

Крім показань обвинуваченого, неповнолітнього потерпілого та свідка, вина ОСОБА_3 повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами:

- відповідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.11.2015 року, ОСОБА_8 просила органи поліції притягти до відповідальності неповнолітнього ОСОБА_3 як особу, яка 11.11.2015 року заподіяла тілесні ушкодження її неповнолітньому синові ОСОБА_7 ;

- згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2016 року і фото-таблицею до нього, неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 розказав і показав механізм і спосіб нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , що мало місце 11.11.2015 року поблизу СЗШ №96, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Коробова, буд.3;

- із додаткового висновку судово-медичної експертизи №683е від 20.02.2016 року слідує, що за даними медичної документації у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого втисненого перелому передньої стінки лобної пазухи, синця в лівій параорбітальній області, саден перенісся, зовнішнього носу та повік обох очей; локалізація та характер виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень на голові та обличчі, не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударах руками та коліном в область голови та обличчя.

Під час дослідження письмових доказів сторони обвинувачення захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 , було заявлено клопотання про визнання недопустимим висновку судово-медичної експертизи №5777 від 26.12.2015 року. Своє клопотання захисник мотивував тим, що експертом ОСОБА_15 під час проведення зазначеної експертизи було допущено суттєві порушення норм кримінального процесуального законодавства, в тому числі, і в порядку її проведення. Зокрема, захисник посилався на те, що в основу висновку покладено відомості, зазначені лише у копіях медичних документів відносно потерпілого ОСОБА_7 , при цьому зміст самого висновку, викладення у ньому дослідницької та резолютивної частин зроблено з порушеннями методичних вимог, встановлених Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року (надалі Інструкція).

Суд, ретельно дослідивши заявлене клопотання щодо викладених у ньому доводів та обґрунтувань, а також безпосередньо висновок судово-медичної експертизи №5777 від 26.12.2015 року, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Із ч.1 ст.101 КПК України слідує, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. При цьому ч.3 зазначеної статті встановлює, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Як встановлено судом, правовою підставою для проведення зазначеної експертизи була постанова слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 23.12.2015 року, якою проведення судово-медичної експертизи було доручено Обласному бюро СМЕ м. Дніпропетровська, при цьому на її вирішення було поставлено ряд питань, що мали суттєве значення для досудового розслідування даного кримінального провадження.

В ході проведення зазначеної експертизи судово-медичний експерт ОСОБА_15 , призначена у відповідності до п.2.6 Інструкції, провела судово-медичне дослідження потерпілого ОСОБА_7 на підставі оригіналів медичних документів потерпілого, отриманих в ході його первинного звернення за медичною допомогою до медичного закладу, діагностики стану здоров`я та безпосередньо лікування, а саме медичної карти стаціонарного хворого №8766(Е), складеної на ім`я потерпілого у Дніпропетровській обласній дитячій клінічній лікарні №8, консультативного висновку лікаря-отоларинголога, висновку дитячого невролога, комп`ютерної томографії придатків пазух носу та карти розвитку дитини, які були отримані експертною установою безпосередньо з медичних установ, де проходив лікування і обстеження неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 . Також під час проведення експертизи потерпілий був оглянутий безпосередньо самим експертом.

Під час дослідження судом змісту зазначеного висновку було встановлено його повну відповідність вимогам Інструкції як в частині правильної організації та проведення експертизи, так і належного її оформлення.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд, оцінюючи усі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їх надійність та точність (п.86 рішення Європейського суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи повну відповідність порядку отримання висновку експерта, визначеного у ст.ст.101,102 КПК України, суд обґрунтовано вважає, що зазначений вище висновок судово-медичної експертизи №5777 від 26.12.2015 року повністю відповідає вимогам щодо допустимості та належності доказу в розумінні нині діючого КПК України, і може бути використаний судом в якості доказу у даному кримінальному провадженні.

Так, із зазначеного висновку судово-медичної експертизи №5777 від 26.12.2015 року слідує, що за даними наданої медичної документації, у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого втисненого перелому передньої стінки лобної пазухи, синця в лівій параорбітальній області, саден перенісся, зовнішнього носу та повік обох очей; виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяв (діяли) в область обличчя, яким могла бути і рука, стиснена в кулак, або інші предмети з аналогічними властивостями; враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування потерпілого в ДОДКЛ, тобто в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові. Далі, з висновку слідує, що за своїм характером виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Для перевірки відомостей, викладених у зазначеному висновку, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні була допитана судовий експерт КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_15 , яка пояснила наступне.

Так, на виконання постанови слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 23.12.2015 року, нею було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_7 , яка проводилася на підставі оригіналів медичних документів потерпілого (медичної карти стаціонарного хворого №8766(Е), складеної на ім`я потерпілого у Дніпропетровській обласній дитячій клінічній лікарні №8, консультативного висновку лікаря-отоларинголога, висновку дитячого невролога, комп`ютерної томографії придатків пазух носу та карти розвитку дитини) та безпосереднього огляду. Під час огляду ОСОБА_7 , який відбувся 24.12.2015 року, у нього не було виявлено жодних тілесних ушкоджень та слідів їх загоєння. Висновок про ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень вона зробила виходячи з того, що перелом зовнішньої стінки лобової пазухи не загоївся (хрящова тканина в пазусі не була ані консолідованою, ані консолідуючою, тобто, такою, що не зросталася) протягом 21-го дня, що свідчить про тривалість розладу здоров`я потерпілого. Цей висновок експерта підтверджується і результатами проведеної на 20-й день після викладених у обвинувальному акті подій томографії, яка засвідчила, що хрящова тканина перенісся не зрослася, і слідів кісткової мозолі не виявлено. При цьому експерт також зауважила, що проходження амбулаторного лікування ОСОБА_7 не вплинуло на визначення ступеню тяжкості нанесених йому обвинуваченим тілесних ушкоджень. Крім того, експерт підтвердила і висновки проведеної нею експертизи після слідчого експерименту за участю потерпілого щодо локалізації і характеру тілесних ушкоджень, часу їх заподіяння, які не суперечили тому, на що вказав ОСОБА_7 в ході експерименту, та зазначила, що виявлені у останнього тілесні ушкодження були спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), що діяли в область обличчя, якими могла бути як рука, стиснута у кулак, так і інші предмети з аналогічними властивостями, в тому числі, взута нога чи коліно.

Допитана в судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , суду пояснила, що вона особисто була присутня під час проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень її сину. Їй відомо, що експертиза проводилася на підставі оригіналів медичних документів, отриманих самим експертом, про хід лікування сина, а також безпосереднього огляду сина експертом. Особисто вона надала експертові лише оригінал знімку томографії, яку вони робили за самостійно через деякий час, після виписки з лікарні.

По справі законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 до законних представників обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 33 023 (тридцять три тисячі двадцять три) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок, та про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 до законних представників обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

При цьому ч.2 вказаної статті ЦК України встановлює, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 наніс неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто порушив його особисті немайнові права шляхом ушкодження здоров`я, отже майнова шкода, понесена законним представником неповнолітнього потерпілого, повинна бути відшкодована шляхом стягнення підтвердженої і обґрунтовано встановленої її суми.

Так, в ході дослідження цивільного позову представника неповнолітнього потерпілого та додатків до нього судом було встановлено, що матеріальні витрати, понесені цивільним позивачем в зв`язку із лікуванням її сина ОСОБА_7 , знайшли своє часткове підтвердження. Так, зокрема, суд погоджується із вимогами позивача в частині:

- витрати на придбання ліків, обстеження ОСОБА_7 медичними апаратами, масаж голови та комірникової зони у сумі 4 072 (чотири тисячі сімдесят дві) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок;

- рентгенівський знімок голови ОСОБА_7 під час до Дніпропетровській обласній дитячій клінічній лікарні (далі ДОДКЛ) у сумі 81 (вісімдесят одна) гривня;

- рентгенівський знімок лобних пазух в отолариногологічному відділенні ДОДКЛ в сумі 40 (сорок) гривень;

- ехокардіографічні обстеження та лікування у відділенні нейрохірургії дитячого віку ДОДКЛ у сумі 800 (вісімсот) гривень;

- консультація, обстеження та нагляд у лікаря-отоларинголога у консультативній поліклініці ДОДКЛ у сумі 500 (п`ятсот) гривень;

- консультація, обстеження та нагляд у обласного дитячого невролога в сумі 400 (чотириста) гривень;

- повторне обстеження за направленням невропатолога у відділенні функціональної діагностики Дніпропетровської дитячої міської лікарні №6 у сумі 140 (сто сорок) гривень, а всього на загальну суму 6 033 (шість тисяч тридцять три) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що вказані витрати, які були понесені представником неповнолітнього потерпілого, були підтверджені відповідними копіями платіжних документів, приєднаними до цивільного позову.

В іншій частині вимог матеріального характеру (проїзд на таксі, витрати на винайм няні для молодшої дитини позивача тощо) суд не може погодитися з їх мотивуванням і обґрунтуванням, оскільки такі витрати матеріального характеру не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Що ж стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зауважує наступне.

Так, ч.2 ст.120 КПК України встановлює, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Одночасно з цим, з ч.1 ст.124 КПК України слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, судом встановлено, що між представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 було укладено договір про надання юридичної допомоги від 30.11.2015 року, при цьому вартість послуг адвоката (відповідно до банківських квитанцій) становила 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Крім того, позивачем під час оплати юридичних послуг адвоката через банківську установу було сплачено комісію на загальну суму 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень, що в сукупності становить 25 755 (двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) гривень. Ця сума підлягає повному відшкодуванню з цивільних відповідачів.

Розглядаючи даний цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_19 , поміж іншого, обґрунтовувала заявлений позов пережитими стражданнями, порушенням спокою в сім`ї, необхідністю постійно залишати молодшу дитину, що негативно вплинуло на її догляд та виховання у період лікування її сина неповнолітнього ОСОБА_7 .

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням, скоєним відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , враховуючи встановлену в ході судового розгляду вину в умисному заподіянні обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому, характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав неповнолітній потерпілий та його законний представник, внаслідок вчиненого злочину, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлену суму в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень занадто завищеною, в зв`язку з чим приходить до обґрунтованого висновку про необхідність в цій частині позов задовольнити частково, а саме в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, що, на переконання суду, повністю відповідає глибині фізичних та моральних страждань потерпілого та його законного представника.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду, і його умисні дії, що виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за ч.1 ст.190 КК України кваліфіковані вірно.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується ст.65 КК України і враховує ступінь тяжкості скоєного ним діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, на момент вчинення інкримінованого йому злочину був неповнолітньою особою, за місцем навчання характеризується позитивно. Поряд з цим, судом враховано і відомості з досудової доповіді Сектору ювенальної пробації м. Дніпро про обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до яких останній характеризується добре, і його виправлення можливе без реального позбавлення або обмеження волі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75,76, 104 КК України.

Керуючись ст.ст.371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання та навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_18 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_18 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 31 788 (тридцять одну тисячу сімсот вісімдесят вісім) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_18 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувалися.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Суддя

Секретар -