Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000412 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, студент 1-го курсу Золочівського професійного ліцею, раніше неодноразово судимий востаннє 27.10.2017 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням терміном 2 роки, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Також судом вирішено виконувати самостійно вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.10.2017 року щодо засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України з призначенням йому покарання 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України та встановленням йому випробування терміном 1 рік, а також виконувати самостійно вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27.10.2017 року щодо засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України з призначенням йому покарання 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України та встановленням йому випробування терміном 2 роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому вирішено рахувати з дня проголошення вироку 07 березня 2018 року.

Судом вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат у провадженні.

Вироком суду першої інстанції неповнолітнього ОСОБА_6 засуджено за те, що він 01 грудня 2016 року близько 02 години проникнув у приміщення літньої кухні ОСОБА_8 що за адресою АДРЕСА_2 та діючи умисно, таємно і повторно, викрав належне ОСОБА_8 майно загальною вартістю 423 гривень 20 копійок.

Також, ОСОБА_6 17 квітня 2016 року близько 01 години, проникнувши в приміщення будинку ОСОБА_9 , діючи умисно, таємно і повторно викрав належне ОСОБА_9 майно загальною вартістю 2662 гривень 50 копійок.

Крім того, ОСОБА_6 18 квітня 2016 року в денну пору доби, проник в приміщення будинку побуту ФГ «Птича-Агро», звідки діючи таємно, повторно і умисно викрав належне ОСОБА_10 майно загальною вартістю 3464 гривень 00 копійок.

Також, ОСОБА_6 05 червня 2016 року, близько 23 години, шляхом вільного доступу, пройшов на територію дачного господарства, що по АДРЕСА_3 де знявши із вхідних дверей дачного будинку навісний замок, який не зачинявся, проник у приміщення дачного будинку та перебуваючи в кімнаті будинку, скориставшись відсутністю нагляду за його діями власника дачного будинку та сторонніх осіб, діючи умисно, таємно і повторно, викрав майно ОСОБА_11 на загальну суму 1316 гривень 00 копійок.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини свого підзахисного ОСОБА_6 а також фактичні обставини справи, вважає що при ухваленні вироку місцевим судом порушено загальні засади призначення покарання. Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 104 КК України та встановленням ОСОБА_6 випробування, а також покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Свою позицію мотивує тим, що позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначеним особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років таке покарання застосовується до неповнолітніх осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Додає, що згідно з п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК України, з урахуванням особливостей визначених у ст.104 КК України.) Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у апеляційній скарзі захисника, думку прокурора яка заперечила щодо вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просила врахувати кількість епізодів злочинної діяльності а також неодноразові судимості обвинуваченого та призначити йому реальну міру покарання у виді позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Відповідно до ч.1 ст.103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так, судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому та наявність обставин, що пом`якшують покарання у вчиненому.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс, щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння у розкритті злочину.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі наближеного до мінімальної межі передбаченої санкцією ч.3 ст.185 КК України.
Водночас, суд належно врахував і те, що незважаючи на попередні засудження за вироками суду, обвинувачений на шлях виправлення не стає, свідомо ухиляється від навчання, нехтує застереженнями матері й повністю їх ігнорує, веде неналежний спосіб життя і підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів і надалі негативно характеризується.
Виходячи з наведеного підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, колегія суддів не знайшла.
Вимоги апелянта ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.
Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України та призначаючи міру покарання згідно санкції інкримінованої йому статті закону із врахуванням призначення покарання неповнолітнім, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене неповнолітньому обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень його розвитку та особливості його особи. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню скоєння неповнолітнім обвинуваченим нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у них не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3