справа №176/1892/18
провадження №1-в/176/350/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , представника адміністрації Жовтоводської ВК № 26 за довіреністю ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, засудженого: 18.06.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі 5 років 1 місяць, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року засудженому ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 28.05.2015 року по 21.07.2015 року, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 засуджений 18.06.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі 5 років 1 місяць. Початок строку відбування покарання 28.05.2015 року, кінець строку відбування покарання згідно ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.05.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України є 05.05.2020 року.
Засуджений ОСОБА_5 заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
До початку судового розгляду від засудженого ОСОБА_5 надійшла письмова заява згідно якої клопотання підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу без його участі.
Заслухав представника адміністрації Жовтоводської ВК №26, який клопотання підтримав, вважав, що можливо його задовольнити, оскільки хоча засуджений і мав порушення режиму утримання, як такі є не значні та є погашеними, думку прокурора, який вважав, що поведінка засудженого під час відбування покарання була неоднозначною, мінливою в зв`язку із чим вважає, що останній не довів своє виправлення, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Висновок про виправлення засудженого має бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_5 знаходиться з 07.08.2015 року, з цього часу утримувався в Дніпропетровському СІ, режим ув`язнення порушував, характеризувався негативно, заохочень не мав, мав 1 стягнення.

В Жовтоводській ВК №26 продовжує відбувати покарання з 16.08.2015 року.

За період відбування покарання з цього часу у виправній колонії має ще 3 стягнення, за різноманітні порушення, зокрема за порушення локалізації, порушення режиму тримання, самовільне залишення строю, також має 4 заохочення.

Заохочення до ОСОБА_5 застосовані вперше правами начальника колонії за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи та до робіт з благоустрою установи у вигляді зняття раніше накладеного стягнення 28.12.2015 року, друге у вигляді подяки від 25.03.2016 року, а за менше як півроку після того було застосоване 2 стягнення у вигляді доган від 07.09.2016 року та 16.09.2016 року, та третє і останнє від 04.08.2017 року та 28.12.2017 року у вигляді подяки.

Суд враховує, що ОСОБА_5 тривалий час був працевлаштований різноробочим бригади № 92, на даний час не працевлаштований. Наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_5 на протязі всього періоду відбування покарання в установі, які чередувались одне за одним (заохочення-стягнення-заохочення), а також те, що до останнього майже рік не застосовувались заохочення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_5 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.

Суд також враховує, що за останню меншу половину строку відбування покарання у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише останній менш тривалий період відбування покарання, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Крім того, характеристиками особової справи станом на 22.12.2016 р., 24.20.2017 року, 28.12.2017 року підтверджується, що останній на цей час перебування в установі виконання покарання характеризувався переважно незадовільно, на виробництві установи був працевлаштований, однак до праці ставився негативно, постійно ухилявся від поставлених завдань, за характером скритий, хитрий, не проявив себе як законослухняний член суспільства (арк. ос. спр. 36, 41, 46 т.1 ч. 2) та згідно останньої характеристики від 16.08.2018 року, характеризується задовільно, на виробництві установи не працевлаштований (арк. ос. спр. 50 т.1 ч. 2).

За цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 22.12.2016 р., 28.12.2017 р. - та відмовлено, як такому який не стає на шлях виправлення, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 24.10.2017 р. відмовлено як такому, який не став на шлях виправлення. Відповідно до ст. 81 КК України на адміністративній комісії розглядався 16.08.2018 року відмовлено як такому який не довів своє виправлення.
За вищенаведених обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого ОСОБА_5 , який являється засуджений і відбуває покарання за злочин середньої тяжкості проти власності, в період строку відбування покарання призначеного за вироком суду за яким на даний час відбуває покарання мав як стягнення так і заохочення, які передувались один за одним, а умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд приходить до висновку і вважає, що його умовно-дострокове звільнення від покарання є передчасним та клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду, шляхом її подачі через даний міський суд.

Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1