Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Рівненсьської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002368 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Вознесенськ, Миколаївської обл., зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_7 ;

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 (далі прокурор) на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2018 року відносно ОСОБА_4 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Згідно оскаржуваної ухвали, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбачених ч.3 ст.185 КК України, в частині епізоду таємного викрадення майна з помешкання потерпілого ОСОБА_9 закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

В обгрунтувння доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином були перевірені обставини кримінального провадження, у ході розгляду яких суд прийшов до висновку щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у частині епізоду таємного викрадення майна з помешкання потерпілого ОСОБА_9 у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, оскільки ні потерпілий ОСОБА_9 , ні обвинувачений ОСОБА_4 не повідомляли органу досудового розслідування про існування трудових відносин між ними. Також вказує, що сторона державного обвинувачення ставить під сумнів правдивість, наданих під час усього судового розгляду кримінального провадження показань обвинуваченого та потерпілого щодо моменту виникнення таких правовідносин між ними, оскільки вбачає намагання обвинуваченого ОСОБА_4 уникнути покарання за скоєний під час іспитового строку злочин у виді реального позбавлення волі. Крім того, зазначає, що кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не належить до кримінальних проваджень у формі приватного обвинуваченого, а тому взагалі не підлягало закриттю, з мотивів наведених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_7 зазначає, що органом досудового розслідування не було з`ясовано у потерпілого та обвинуваченого факт наявності трудових відносин між ними, всупереч доводам скарги прокурора про сумніви у достовірності доказів, якими сторона захисту підтверджує цей факт. Додає, що оскільки, суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він сприймав безпосередньо в судовому засіданні, то факт існування даних трудових правовідносин та обізнаність слідчого та прокурора з даного приводу на досудовому розслідуванні, на думку захисника, на висновки суду не вплинув би, всупереч доводам апеляції прокурора. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

У рамках даного кримінального провадження органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачуються в тому, що він 26 квітня 2016 року, близько 14-ї год. 30 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей кімнати у квартирі АДРЕСА_2 , проник у вказану кімнату, звідки таємно викрав ноутбук марки «Lenovo G550 45L-1», вартістю 3833 (три тисячі вісімсот тридцять три) 33 (тридцять три) коп. та телевізор марки «LG 32CS460T», вартістю 4040 (чотири тисячі сорок) 96 (дев`яносто шість) грн., які належать ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому майнової шкоди у загальному розмірі 7874 (сім тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 29 (двадцять дев`ять) коп..

Крім того, органом досудового розслідування було встановлено, що 19 травня 2016 року, близько 20-ї год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом відкриття замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , проник у вказану квартиру, звідки таємно викрав холодильник марки «Минск МХМ-268-0», вартістю 2066 (дві тисячі шістдесят шість) грн. 67 (шістдесят сім) коп., пральну машинку марки «Indesit WS105TX», вартістю 3066 (три тисячі шістдесят шість) грн. 67 (шістдесят сім) коп., які належать ОСОБА_9 , чим завдав потерпілому майнової шкоди у загальному розмірі на суму 5133 (п`ять тисяч сто тридцять три) грн. 34 (тридцять чотири) коп..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, висловивши прохання також про скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вважають її законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та обговоривши, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З оскаржуваної прокурором ухвали суду першої інстанції убачається, що захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 під час судового засідання 22 січня 2018 року подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.477 КПК України та закриття кримінального провадження, у зв`язку із тим, що обвинувачений був найманим працівником у потерпілого ОСОБА_9 , а тому згідно процесуального закону та, враховуючи те, що претензії будь-якого характеру у потерпілого до ОСОБА_4 відсутні та наявна заява потерпілого про підтримання цього клопотання, з висловленим проханням про небажання притягувати ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення останнім крадіжки його майна, поєднаної з проникненням у житло (інше приміщення), та відмову від обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У ході подання клопотання до суду, адвокат ОСОБА_7 керувався п.3 ч.1 ст.477 КПК України, згідно якого встановлено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення може бути кримінальне провадження розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України (крадіжка, крім крадіжки, вчиненої організованою групою), якщо воно вчинене особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого, та в ході судового розгляду 25 січня 2018 року подав у якості доказу факту наявності трудових правовідносин між його підзахисним та потерпілим ОСОБА_11 договір трудового найму від 13 травня 2016 року, згідно якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину виконував роботи у ОСОБА_9 по підготовці до фарбування автомобіля.

Суд першої інстанції, розглянувши таке клопотання адвоката ОСОБА_7 , прийняв рішення про його задоволення та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, в частині епізоду таємного викрадення майна з помешкання потерпілого ОСОБА_9 у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, - є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд визнав, поданий адвокатом ОСОБА_7 договір трудового договору між потерпілим та обвинуваченим, що датований 13 травня 2016 року та був поданий у ході судового розгляду в судовому засіданні 24 січня 2018 року - належним та допустимим доказом того, що трудові правовідносини станом на день скоєння крадіжки ОСОБА_4 , а саме 19 травня 2016 року, між ОСОБА_9 та обвинуваченим існували, а оскільки заяву про вчинення злочину подавав потерпілий та на момент розгляду клопотання відмовляється від обвинувачення, то дане кримінальне провадження є таким, що складається з приватного обвинувачення та, за встановлених судом першої інстанції обставин, на думку суду таким, що підлягає закриттю у цій частині (по даному епізоду).

Згідно ч.ч. 6, 12 ст.290 КПК України, сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як обгрунтовано наголошується прокурором в апеляційній скарзі, всупереч вимогам даної норми кримінального процесуального закону, сторона захисту про існування договору трудового найму повідомила у ході судового розгляду справи судом, що не узгоджується з порядком надання доступу до відомостей, що містяться у цьому договорі та які сторона захисту використала як докази, підтверджуючи факт відмови потерпілого від обвинувачення.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції виділяти окремий злочинний епізод та розглядати окремо пред`явлене обвинувачення по даному кримінальному провадженню в порядку ст.477 КПК України як кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, всупереч положенням Глави 36, був не вправі.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.372 КПК України ухвала суду, що викладається окремим документом, складається, у тому числі й з мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався та висновків суду, які повинен суд вказувати у резолютивній частині такого судового рішення.

Колегія суддів, у ході аналізу висновків суду, викладених у резолютивній частині оскаржуваної ухвали, з яких слідує, що суд першої інстанції закрив кримінальне провадження в окремій його частині по окремому епізоду, вважає, що у ході постановлення такого судового рішення, суд допустив також значні порушення кримінального процесу, що суперечать і положенням ст.369 КПК України.

Так, згідно ч.1 ст.369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

А тому вирішуючи обвинувачення по суті за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_4 , суд першої інстанції постановляти судове рішення про закриття кримінального провадження в окремій його частині у формі ухвали, вправі не був.

На думку колегії суддів, постановлене судом першої інстанції рішення про часткове закриття даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 по епізоду викрадення чужого майна у потерпілого ОСОБА_9 у зв`язку із відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, не може залишатись чинним. Вказані порушення кримінально-процесуального закону колегія суддів визнає істотними, що відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Прокурор же вірно, в свою чергу, просить ухвалу скасувати у зв`язку з порушенням судом першої інстанції вимог процесуального закону, а саме норм ст.ст. 372, 374 КПК України при ухваленні судового рішення, зокрема щодо його форми та змісту, Посилання на ст.ст. 412, 415 КПК України, при висловленні такої вимоги, прокурор зробив.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому дані обставини підлягатимуть дослідженню у ході нового судового розгляду.

При новому судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_4 суду першої інстанції необхідно правильно кваліфікувати дії обвинуваченого з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, з метою ухвалення відповідно до норм КПК України законного, вмотивованого та обґрунтованого рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2018 року

у кримінальному провадженні №0002368 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення цим судом, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3