ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/568/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010095 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин Сумської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого будівельником, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006 та 2016 років народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 12.11.2015 року, близько 10 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки, та рухаючись заднім ходом проїзною частиною вул. Л. Руденко від вул. Вишняківська в напрямку вул. О. Мішуги в м. Києві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по проїзній частині, в напрямку маршрутного автобусу, з права на ліво, відносно траєкторії руху вказаного автомобіля, внаслідок чого останній спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме із заподіянням пішоходу - ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виразилися у вигляді: закритої травми лівої стопи у вигляді косого перелому дистальної половини діафізу 5 плюснової кістки зі зміщенням уламків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 12.11.2015 року, близько 10 години, керуючи автомобілем «Nissan Primera» та їдучи на роботу проїзною частиною вул. Л. Руденко в м. Києві, зупинився біля кіоску купити сигарети. Так як він зупинився позаду маршрутного таксі, то розпочав рух заднім ходом. При цьому побачив силует людини, зупинився та вийшов з автомобіля. Коли вийшов з автомобіля, жінка була на колінах. Він разом з іншою жінкою допоміг потерпілій піднятись та запропонував їй проїхати до лікарні, однак потерпіла відмовилася. У судовому засіданні вибачався за те, що він керуючи автомобілем допустив зіткнення з потерпілою.

За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_7 у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі, вибачився перед потерпілою.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який працює, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, одружений, має на утриманні малолітніх дітей 2006 та 2016 років народження.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами є призначення покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті.
Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, але в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи та особи винного, наявності по справі обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з огляду на те, що обвинувачений, будучи звільненим від покарання з випробуванням матиме реальну можливість відшкодовувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду та зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Також, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дітей, яким на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що обвинувачений має двох малолітніх дітей синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно яких не позбавлений батьківських прав та яким на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. При цьому ОСОБА_10 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено 12.11.2015 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_7 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного та додаткового покарання.
При вирішенні заявлених цивільних позовів суд виходить з наступного.
Так, прокурором подано цивільний позов в інтересах КМКЛШМД до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої в розмірі 8687 грн. 52 коп.

Потерпіла ОСОБА_8 в поданій позовній заяві просить стягнути з обвинуваченого витрат у сумі 13071 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат, пов`язаних з лікуванням травми, отриманої внаслідок пригоди. Крім того потерпіла просить стягнути зі ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн., посилаючись на те, що внаслідок отриманої травми під час перебування в лікарні вона не могла навіть вставати, було порушено звичайний ритм життя, який не відновлено на даний час, оскільки вона не може займатись улюбленими справами, не може спати ночами через біль у нозі, ступня деформована, вона стала відчувати страх від автомобілів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 поданий прокурором позов не визнали, посилаючись на те, що розрахунок вартості одного дня лікування в стаціонарі нічим не обгрунтовано, а факт витрачання коштів лікарнею саме на лікування ОСОБА_8 не підтверджений, оскільки медикаменти, приладдя та витратні матеріали згідно поданого потерпілою позову закуповувались останньою самостійно.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник позовні вимоги, заявлені потерпілою, визнали частково. Не оспорюючи розмір матеріальної шкоди вказували на те, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. При цьому, не заперечуючи заподіяння моральної шкоди потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, просили в цій частині позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Дослідивши та оцінивши докази по справі щодо поданих цивільних позовів у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов, поданий прокурором підлягає задоволенню, а позов потерпілої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до довідки № 303 від 18.02.2016 р. КМКЛШМД, ОСОБА_8 знаходилась на лікуванні з 12.11.2015 р. по 30.11.2015 р. у відділенні травматології 18 днів. Відповідно до Постанови Кабінету міністрів № 545 від 16.07.1993 р. вартість лікування в стаціонарі за 2015 р. за 18 ліжко-днів становить 482 грн. 64 коп. х 18 = 8687 грн. 52 коп. (а.п. 58).

Враховуючи наведене, позов прокурора в інтересах КМКЛШМД про стягнення з обвинуваченого на користь лікувального закладу витрат на лікування потерпілої в сумі 8687 грн. 52 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, обвинуваченим не заперечувалось обґрунтованість позову в частині розміру спричиненої матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами потерпілої на лікування, і за наведених обставин суд вважає доведеною і такою, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 суму позовних вимог в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13071 грн. 36 коп.

Що стосується вимог потерпілої цивільного позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що потерпіла понесла моральні страждання, пов`язані з розладом здоров`я, психологічними стражданнями, переживаннями та незручностями, внаслідок злочинних дій обвинуваченого. При цьому, зурахуванням глибини страждань потерпілої ОСОБА_8 , виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Крім того, в разі понесення додаткових витрат з приводу лікування, потерпіла ОСОБА_8 не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додатково покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково, цивільний позов прокурора на користь Київської міської клінічноїлікарні швидкої медичної допомоги задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 071 грн. 36 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн., а всього 48 071 грн. 36 коп.

Стягнути зі ОСОБА_7 на користь Київської міської клінічноїлікарні швидкої медичної допомоги (р/р № 4556 в ГУДКСУ м. Києва, МФО 820019, код по АКПО-00184945) витрати на лікування ОСОБА_8 в сумі 8867 грн. 52 коп.

Стягнути зі ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 552 грн. 42 коп.
Речовий доказ автомобіль «Nissan Primera», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 залишити в останнього.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: