Справа № 440/1635/14-к
УХВАЛА

21 лютого 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
в провадженні Золочівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України.
В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим, зокрема протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю за особою ОСОБА_4 від 25.09.2014 року та додатку до нього - компакт-диск DVD-R №14/3/12-93 з. вмістом аудіо - та відеозаписів, та виключення його з числа доказів без дослідження.
В обгрунтування заявленого клопотання зазначає, що сторона обвинувачення просить дослідити вказаний доказ, не надавши ухвали Апеляційного суду Львівської області про надання дозволу на проведення такої негласної слідчої дії. Відсутність та не відкриття стороні захисту цієї ухвали свідчить про те, що доказ отриманий у не встановленому законом порядку, а отже є очевидно недопустимим.
Вказане клопотання підтримано його захисником, який додатково зазначив, що ухвала Апеляційного суду Львівської області про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій стороні захисту ніколи до цього не відкривалась, в матеріалах провадження така відсутня, стороні захисту про можливе існування такої ухвали відомо лише зі слів сторони обвинувачення.
Прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання, не вбачаючи очевидної недопустимості доказу, вказує, що відповідна ухвала Апеляційним судом Львівської області з даного приводу виносилась, однак вона є засекреченою та до цього часу розсекреченою не була.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.
Згідно із 4.2, 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Разом з тим, заявлений в клопотанні доказ, що просить визнати недопустимим обвинувачений, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду пред`явленого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
Очевидна недопустимість доказу передбачає, що є сумніви в його достовірності та його дослідження є недоцільним.
Ненадання вказаної ухвали стороною обвинувачення, дійсно може свідчити про недопустимість вказаного доказу, однак, суд вважає, що визнання його очевидно недопустимим є питанням передчасним, відтак в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, суд
ухвалив:
в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль за особою ОСОБА_4 від 25.09.2014 року та додатку до нього - компакт-диск DVD-R №14/3/12-93 з вмістом аудіо - та відеозаписів недопустим та виключення його з числа доказів без дослідження - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1