Справа № 524/2044/18
Провадження 1-кп/524/234/18
УХВАЛА

10.07.2018 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження № 0000704 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня 9 класу ВЗШ №3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05.09.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.1 ст.185, 105 КК України звільнений від покарання з застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік;

13.04.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76, 104 звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

24.04.2017 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_7 , 10.03.2018 року близько 19.00 години, перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , де перебував на запрошення свого знайомого, повторно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мобільний телефон марки «Lenovo A 6010», вартістю 1399,00 грн., який належить потерпілому ОСОБА_5 . Після чого з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на зазначену суму.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим.

Обвинувачений, законний представник обвинуваченого та потерпілий підтримали думку захисника про затвердження угоди про примирення та просили клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання про затвердження угоди, в зв`язку з тим, що в разі вчинення особою нового злочину в період іспитового строку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю вироків на підставі ст.. 71 КК України, при цьому випробування за попереднім вироком в будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України вчинення протягом іспитового строку нового злочину є підставою для направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання.

Перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, яка укладена 03.04.2018 року, ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ч.2 ст. 185 КК України. Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст.. 69 КК України, у виді штрафу розміром в розмірі 510 грн. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.04.2017 року покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з застосуванням звільнення від відбування покарання зі встановленням іспитового строку на 1 рік відповідно до ст.. 75 КК України і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць з застосуванням ст.. 75,104 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. Вирок в частині штрафу підлягає самостійному виконанню.

Однак слід вказати, що згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75,104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81,107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що частиною 2 стаття 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Роз`яснено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75,79,104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Частиною 7 ст. 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Крім того, зазначеною нормою передбачено, що у разі відмови в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.
Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.04.2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 звільнений з іспитовим строком на 1 рік, а тому останній вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та не відповідають інтересам суспільства, а відтак суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди та продовжити судове провадження у загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 471,474 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В затвердженні угоди про примирення від 03.04.2018 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 - відмовити.
Судове провадження продовжити в загальному порядку в приміщенні Автозаводського районного суду м.Кременчука.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1