Справа № 675/1901/18
Провадження № 1-кс/675/435/2018
У Х В А Л А
"19" липня 2018 р. слідчий суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника власників майна ОСОБА_5 ,
Розглянувши клопотання, матеріали додані до нього, допитавши свідка, вислухавши позицію представника володільців майна, думку слідчого, висновок прокурора, приходжу до наступних висновків.
Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме: речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Частиною 11 статті 170 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За змістом ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати підстави і мету накладення арешту майна.
Так, згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: зокрема підстави застосування арешту майна.
У судовому засіданні слідчим не вказано у якому розмірі завдана шкода і кому саме: власнику земельної ділянки чи її законному володільцеві. Слідчий зазначив, що шкода завдана особі, яка звернулась з відповідною заявою до органу Національної поліції, тобто ОСОБА_6 , завдану шкоду ОСОБА_6 оцінив як значну.
Допитаний в ході судового розгляду ОСОБА_6 показав, що представниками ТОВ «Мрія Фармінг Полісся» 17 липня 2018 року йому була відшкодована вартість посівів і жодних претензій до ТОВ «Мрія Фармінг Полісся», ТОВ «МРІЯ-ЛІЗИНГ» та ТОВ «МРІЯ-ЦЕНТР» він не має, про що ним власноручно складена розписка 17 липня 2018 року.
Вказані доводи та докази не були спростовані в ході судового розгляду.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не було належним чином обґрунтовано та доведено правову підставу для арешту майна,мету арешту майна, а також не надано належного і відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.
Керуючись статтями 170-175 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.
Ухвала про відмову в накладені арешту може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1