Справа № 201/9671/17
Провадження № - 1кп/201/266/2018
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001711 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий:

обвинувачений у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2017 року близько 15 години 25 хвилин ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Атаман» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Соборному районі (Жовтневому) по пр. Гагаріна з боку вул. Академіка Лазаряна в напрямку вул. Козакова, м. Дніпро.

Під час руху ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінами, не зупинився перед дорожнім знаком №5.35.1 (пішохідний перехід) на забороняючій червоний сигнал світлофору для автомобілів, продовжив рух внаслідок чого в районі електричної опори №723, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину справ наліво за напрямком руху автомобіля по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора для пішоходів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, саден на лівій бічній поверхні шиї, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та передньо зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №2074е від 29 червня 2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров'я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Атаман» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно яких: сигнали світлофора мають такі значення: (е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух», « У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає- не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів».

Дії ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні ним Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_3 у судовому засіданні не визнав свою вину та пояснив, що він 11 років пропрацював на маршруті і добре знає і маршрут і світлофор біля ДДУ. В той день він їхав по звичному маршруту по пр. Гагаріна з боку центра в бік ТЦ ДАФІ в крайній праві смузі для руху і зліва від нього не було жодних автомобілів. Під`їжджаючи до пішохідного переходу біля ДДУ він чітко бачив зелений сигнал світлофору продовжував рух. Зненацька на пішохідний перехід вийшов потерпілий, який був у навушниках, і обвинувачений подав йому звуковий сигнал, однак той не відреагував і продовжував йти. Обвинувачений намагався об`їхати його так як в його маршрутці було повно людей і він боявся їх травмувати різким гальмуванням, однак об`їхати потерпілого не вдалось внаслідок чого він зачепив потерпілого правим дзеркалом від чого останній впав, а обвинувачений зупинив автобус і вийшов до потерпілого.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 14.06.2017 близько 15-15 годині він підійшов до пішохідного переходу, що розташований напроти університету ім. Гончара і зупинився на червоний сигнал світлофору для пішоходів, чекаючи доки загориться зелений сигнал. Він звернув увагу на те, що коли ще горів йому червоний сигнал світлофору то завчасно, перед загорянням йому червоного сигналу, зупинився білий автомобіль Рено, а приблизно в 40 метрах зліва рухався маршрутний автобус типу Богдан, як з`ясувалось пізніше це був «Атаман» який рухався зі швидкістю 35-45 км./год. Коли потерпілому загорівся зелений сигнал світлофору, то він почав перехід і пройшовши три - чотири кроки боковим зором побачив, що на нього рухається автобус. Він зрозумів, що автобус не зупиняється, а тому зробив крок назад і відвернувся, намагаючись уникнути удару в голову, однак в цей час відбувся удар внаслідок якого потерпілого відкинуло. За враженнями потерпілого, автобус рухався зі більшою швидкістю на 10 км/год. ніж коли його побачив потерпілий вперше за 40 метрів від переходу і перед самим ударом робив маневр вліво, мабуть, намагаючись уникнути зіткнення. Удар був сильний і від нього потерпілий впав, а піднятись йому допомагав водій Рено а також інші люди, які всадили його на бордюр. В ході цього потерпілий зрозумів, що у нього поломана ключиця. Потерпілому дали його телефон, з якого він зателефонував у поліцію та повідомив про необхідність виклику швидкої.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що 14.06.2017 після обіду він їхав на автомобілі Рено за кермом по пр. Гагаріна в бік ТРЦ ДАФ у крайній лівій смузі. По ходу його руху було дві смуги руху. Біля ДГУ він зупинився на червоний сигнал світлофору перед пішохідним переходом на стоп лінії і чітко бачив як потерпілий почав рух по пішохідному переходу з права на ліво по ходу руху свідка. Зненацька справа від автомобіля свідка з`явився автобус, який зі швидкістю не менше 40 км/год., не гальмуючи та не виконуючи жодного маневру збив пішохода і відразу зупинився. З моменту, коли свідок зупинив свій автомобіль, до моменту наїзду на пішохода, пройшло біля п`яти секунд і свідок впевнено стверджує, що стояв на червоний сигнал світлофора, а автобус їхав коли цей сигнал вже горів не менше 3-5 секунд, так як за свідком також зупинився якийсь автомобіль. Після наїзду свідок викликав 102 і 103 та допоміг потерпілому у якого не рухалась ліва рука.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.06.2017 року та схеми до протоколу огляду місця події(т.2 а.с 5-11) вбачається опис погодних умов, місця ДТП, розташування автомобілів після ДТП, які відповідають обставинам, повідомленим обвинуваченим, потерпілим та свідками в судовому засіданні та не оспорюються сторонами кримінального провадження. Зафіксовано наявність двох смуг в напрямку руху автобуса, шириною 3,4 та 4 метри, положення автомобіля «Атаман» р.з. НОМЕР_1 паралельно на проїжджій частині пр. Гагаріна у правій полосі, який зупинився на проїжджій частині на відстані 29 метрів за пішохідним переходом, 1,0 м. від узбіччя та заднього колеса та на 0,8 м. від переднього колеса після наїзду на пішохода ОСОБА_6 який стояв біля правого краю дороги та у якого розбите праве бокове дзеркало. Також на схемі зазначено про наявність світлофорного об`єкту на пішохідному переході справа по ходу руху автобуса «Атаман».

З висновку судової автотехнічної експертизи від 22.06.2017 року № 6/10.1/554 (т.2 а.с. 56-57) вбачається, що для проведення експертизи були надані вихідні данні згідно яких пішохід рухався на зелений сигнал світлофору, а до зіткнення з пішоходом водієві автобусу «Атаман» вже не менше п`яти секунд горів червоний сигнал світлофору і згідно резолютивної частини висновку в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Атаман» не виконав необхідних вимог п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, дії водія автомобіля «Атаман» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля «Атаман» ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п.8.7.3 (е) та 8.10.

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровської міської клінічної лікарні № 16» Дніпропетровської обласної ради від 14.06.2017 року (т.2 а.с. 16) встановлено, що в травмпункт даної лікарні доставлений потерпілий ОСОБА_6 з діагнозом: перелом лівої ключиці зі зміщенням.

Згідно висновку експерта від 20.06.2017 року № 2074е (т.2 а.с.48-50) при огляді ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків; саден на лівій бічній поверхні шиї, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу. За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні. Можливо вказати, що вони спричинені від механічної дій тупих твердих предметів або при ударі об такі, яким могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до висновку, що вони в своїй сукупності підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участі автобуса «Атаман» під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_6 , внаслідок якої пішоходу спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а висновок експерта від 20.06.2017 року № 2074е (т.2 а.с.48-50) підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.п.8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, а отже суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена в повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Посилання обвинуваченого на те, що він їхав на миготливий дозволяючий сигнал світлофору і, відповідно, невизнання ним своє вини, суд сприймає як спосіб захисту останнього та намагання уникнути відповідальності, оскільки такі показання обвинуваченого повністю спростовуються як показаннями потерпілого, так і показаннями свідка ОСОБА_9 , які узгоджені мж собою та не містять суперечностей чи будь-яких сумнівів у тому, що водій ОСОБА_3 проїхав пішохідний перехід на забороняючий сигнал світлофору.
Посилання сторони захисту на те, що різке гальмування могло спричинити шкоду пасажирам автобуса, суд не приймає до уваги як виправдання обвинуваченого, оскільки кримінальне провадження не передбачає можливості моделювання його учасниками подій які могли б розгортатись в разі якщо хтось з учасників вчинив би інакше ніж було вчинено.
Посилання сторони захисту на висновок експертів № 000230/1 (т. 1 а.с. 58) як на підставу для виправдання обвинуваченого суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що вказаний висновок ґрунтується на вихідних даних, які суперечать тим дійсним обставинам, які встановлені в судовому засіданні і, відповідно, не може бути прийняти до уваги як належний доказ.
Так, в судовому засіданні потерпілий стверджував, що автобус він побачив вперше за сорок метрів від переходу в той час як у вихідних даних експерта вказано 30 метрів, що має важливе значення з огляду на те, що відповідаючи на перше питання експерт вказав, що було достатньо 30 метрів для проїзду переходу на миготливий зелений сигнал світлофору;
вихідні данні не містять показань свідка ОСОБА_9 в той час як в подальшому експерт посилається на них, однак не враховує того, факту, що свідок вже зупинився на забороняючий сигнал світлофору;
у вступній частині експертизи зазначено про те, що для проведення експертизи надано копії матеріалів кримінального провадження, а в подальшому в мотивувальній частині експертом використовується схема місця ДТП та циклограма роботи світлофорного об`єкта, які в матеріалах кримінального провадження відсутні;
більш того вихідні данні містять схему ДТП, яка не може бути прийнята як доказ у справі, оскільки складена не належним суб`єктом, оскільки ст. 93 КПК України чітко розмежовує обсяг прав учасників кримінального провадження у зборі доказів і сторона захист не наділена правом проводити огляд місця події.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого який має зареєстроване місце проживання (т. 2 а.с. 29), не судимий (т. 2 а.с. 30), згідно характеристики, виданої з місця проживання та місця роботи позитивно характеризується (т.2 а.с.34,39), на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді обмеження волі з позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки більш м`які основні покарання не забезпечать свою виховну функцію, а не застосування додаткового покарання створить уяву безкарності водіїв, які грубу порушуючи правила дорожнього руху, наражають на небезпеку суспільство. В той же час, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Водночас, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування основного покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.
Питання про речові докази та судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речовий доказ автомобіль «Атаман»» р/з НОМЕР_1 - повернути ОДО «АТП 11205»

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 395,48 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1