УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до затримання працюючого електриком в ТОВ «Стильстрой», засудженого вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162, ч.4 ст.111, ч.3 ст.69 КК Російської Федерації. Постановою Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року вирок Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року приведено у відповідність з чинним кримінальним законодавством Російської Федерації та призначено покарання за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162, ч.4 ст.111, ч.3 ст.69 КК Російської Федерації, у вигляді 13 років 10 місяців позбавлення волі, -

встановив:

07 червня 2018 року Міністерство юстиції України звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому просить: визначити статті, частини статей КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженому ОСОБА_4 на підставі вироку Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що 03 травня 2018 року наказом Міністерства юстиції України №1374/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 21 лютого 2018 року за №06-24078/18. ОСОБА_4 засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, до покарання у вигляді 13 років 10 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162 (розбій, вчинений із завданням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілому) та ч.4 ст.111 (умисне задавання тяжкої шкоди здоров`ю, що спричинило з необережності смерть потерпілого) КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія №9 УФСВП Росії по Оренбурзькій області», кінець відбуття покарання 20 вересня 2020 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні являється АДРЕСА_1 .

Представник Міністерства юстиції України ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з клопотанням, в якому просить розгляд клопотання проводити без її участі, яка згідно з ч.1 ст.610 КПК України, не є обов`язковою.

Прокурор Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підтримав та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що вважає за можливе визначити статтю, частину статті Кримінального кодексу України, якою передбачена відповідальність за злочини за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , а саме:

- п. «в» ч.4 ст.162 (розбій, вчинений із завданням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілому) КК Російської Федерації за ч.4 ст.187 КК України;

- ч.4 ст.111 (умисне завдання тяжкої шкоди здоров`ю, що спричинило з необережності смерть потерпілого) КК Російської Федерації за ч.2 ст.121 КК України;

- ч.3 ст.69 (призначення покарання за сукупністю злочинів) КК Російської Федерації за ч.2 ст.70 КК України.

В зв`язку з чим, просить вважати ОСОБА_4 засудженим у відповідності до законодавства України, ч. 4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ч.2 ст.70 КК України, у вигляді 13 років 10 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Враховуючи, що чинним КПК України не передбачено обов`язкової участі представника Міністерства юстиції України під час розгляду клопотання такого про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Розглядаючи клопотання про приведення вироків судів РФ у відповідність до законодавства України, суд виходить із положень ст.9 Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» №337/95-ВР від 22 вересня 1995 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований вимогамист.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених ч.4 ст. 610 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд встановлює, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою. При цьому суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Згідно ст.606 КПК України, визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Відповідно до листа про надання інформації №6.5-3725/6-18 від 04 квітня 2018 року Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, за інформацією Управління ДМС України в Черкаській області, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство» є громадянином України (а.с.40).

Згідно копії документу, що посвідчує особу серії НОМЕР_1 виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 22 березня 2000 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.29-31).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 на території України являється с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області.

10 липня 2007 року вироком Бабушкінського районного суду м. Москва Російської Федерації ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162 та ч.4 ст.111 КК Російської Федерації та призначено покарання: за п. «в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення полі; за ч.4 ст.111 КК Російської Федерації у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. За сукупністю вчинених злочинів, на підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації остаточно призначено ОСОБА_4 покарання, шляхом часткового складення призначеного покарання, у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з відбування покарання у випраній колонії суворого режиму без штрафу. Строк відбування покарання рахувати з 21 листопада 2006 року (а.с.6-21).

Відповідно до розпорядження про виконання вироку суду №707/07 від 07 лютого 2008 року вирок Бабушкінського районного суду м. Москва Російської Федерації від 10 липня 2007 року, яким засуджено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162 та ч.4 ст.111 КК Російської Федерації, набрав законної сили 28 січня 2008 року (а.с.25).

14 грудня 2011 року постановою Акбулакського районного суду Оренбурзької області клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволено частково та вирок Бабушківського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року відносно ОСОБА_4 приведено у відповідність до чинного кримінального законодавства. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за вироком Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року з ч.4 ст.111 КК Російської Федерації на ч.4 ст.111 КК Російської Федерації в редакції Федерального закону від 07 березня 2011 року №26-ФЗ та призначено йому покарання за вказаною статтею у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 10 (місяців). Рахувати ОСОБА_4 засудженим Бабушкінським районним судом м. Москва від 10 липня 2007 року за ч.4 ст.111 КК Російської Федерації (в редакції від 07 березня 2011 року) на 7 (сім) років 10 (десять) місяців позбавлення волі, за п. «в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації на 9 (дев`ять) років позбавлення волі без штрафу, на підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації, шляхом часткового складання покарання, остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років 10 (десять) місяців без штрафу з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму (а.с.23-24).

Вищевказана постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року набрала законної сили 11 січня 2012 року (а.с.23-24).

Як вбачається з заяв засудженого ОСОБА_4 , він висловив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування призначеного його покарання, при цьому йому роз`яснені та зрозумілі юридичні наслідки такої передачі (а.с.4, 5).

Відповідно до довідки про відбуття строку покарання, ОСОБА_4 , на 10 січня 2018 року відбув строк покарання 11 років 1 місяць 19 днів, початок строку 21 листопада 2006 року, кінець строку 20 вересня 2020 року, станом на 07 липня 2017 року невідбутий строк покарання становить 2 роки 8 місяців 11 днів (а.с.26).

Відповідно до ч.3 ст. 609 КПК України, Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Згідно п. «в» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, покарання за вказаним пунктом частини статті передбачено за вчинення дій, а саме: розбою, з спричиненням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого (а.с.38).

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення дій, а саме: грабіж, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, передбачено диспозицією частини 4 статті 187, та за вчинення таких, санкцією цієї частини статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Згідно ч.4 ст.111 КК Російської Федерації, покарання за вказаною частиною статті передбачено за вчинення дій, а саме: навмисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю, що небезпечне для життя людини, групою осіб за попередньою домовленістю, яке спричинило з необережності смерть потерпілого (а.с.36-37).

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, вчинення дій, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, передбачено частиною 2 статті 121, та за вчинення таких, санкцією цієї частини статті визначено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років.

Згідно ч.3 ст.69 КК Російської Федерації, якщо хоча б один із злочинів, вчинених за сукупністю, являється тяжким або особливо тяжким злочином, відтак остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний строк покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий із вчинених злочинів (а.с.39).

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України, ч.1 та ч.2 ст.70 передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Враховуючи, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років, відтак такий класифікується як тяжкий.

Відповідно до ч.5 ст.12 КК України особливо тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Враховуючи, що за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, відтак такий класифікується як особливо тяжкий.

За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Згідно з ч.5 ст.610 КПК України, суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Відповідно до довідки начальника ФКУ «Виправна колонія №9», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, додаткове покарання не призначалося (а.с.32).

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що призначене ОСОБА_4 за вироком Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років 10 (місяців) позбавлення волі, за вчинення злочинів, передбачених п. «в» ч.4 ст.162 та ч.4 ст.111 КК Російської Федерації, за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими нормами КК України за вчинення аналогічних діянь, відтак суд за можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, щодо засудженого ОСОБА_4 та вважати останнього засудженим за ч.4 ст.187 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, та ч.2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначеного покарання, остаточно визначено до відбування 13 (тринадцять) років 10 (десять) місяців позбавлення волі.

Керуючись ст.9 Конституції України, Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), ст.ст.602, 603, 609, 610 КПК України, ст.ст.12, 70, ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, -

ухвалив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести вирок Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, яким засуджено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за п. «в» ч.4 ст.162, ч.4 ст.111 , ч.3 ст.69 КК Російської Федерації до 13 (тринадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, у відповідність із законодавством України.

Визначити, що відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним за вироком Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, передбачена ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до затримання працюючого електриком в ТОВ «Стильстрой», засудженим вироком Бабушкінського районного суду м. Москва від 10 липня 2007 року, з врахуванням постанови Акбулакського районного суду Оренбурзької області від 14 грудня 2011 року, за ч.4 ст.187 КК до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, та ч.2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначеного покарання, остаточно визначено до відбування 13 (тринадцять) років 10 (десять) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 21 листопада 2006 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а органом, що подав клопотання та засудженим - протягом семи днів з моменту її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1