Справа № 620/325/17
Провадження по справі №1-кп/635/836/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретар судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, надійшов до Красноградського районного суду Харківської області від начальника Зачепилівського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_10 . Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2018 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасований і призначений новий розгляд в суді першої інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року кримінальне провадження передано із Красноградського районного суду Харківської області на розгляд до Первомайського районного суду Харківської області. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2018 року кримінальне провадження направлено до Харківського районного суду Харківської області в порядку ст. 34 КПК України.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України судом не встановлено.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор під час підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри обвинувачених у вчиненні злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченим, та на тяжкість покарання у разі визнання обвинувачених винними, а також на відсутність постійного джерела доходу. Зазначив, що ОСОБА_7 проживає за межами Харківської області, раніше вчиняв кримінальні правопорушення, а після вчинення інкримінованого йому злочину намагався втекти з місця його вчинення. ОСОБА_8 проживає в м. Харкові, має непогашену в законному порядку судимість, після вчинення інкримінованого злочину намагався втекти з місця його вчинення, а тому є підстави вважати, що на даний час вищевказані ризики продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти продовження строків тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження строку триманні його під вартою та просив змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на недоведеність прокурором наявності ризиків, вважав, що забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків можливе шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та просив про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, який, на думку захисника, забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим та його належну процесуальну поведінку. В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою посилався на практику ЄСПЛ та зазначив, що ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час зменшилися. Ані матеріали кримінального провадження, ані клопотання прокурора не містить жодних відомостей про те, що ОСОБА_7 має намір впливати на учасників кримінального провадження. Із самого початку кримінального провадження, в тому числі під час знаходження його на розгляді в Красноградському районному суді Харківської області, по цей час обвинувачений з повагою ставиться до потерпілих та свідків, жодного судового засідання не було відкладено з вини ОСОБА_7 , прокурором не надано жодних доказів про те, що обвинувачений будь-яким чином перешкоджав розгляду кримінального провадження, а навпаки, всі дії останнього свідчать про те, що він прагне довести свою невинуватість в інкримінованому йому правопорушенні та встановити істину по справі. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України був визнаний недоведений судом в ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2018 року, нових доказів на підтвердження наявності зазначеного ризику прокурором не надано. Обвинувачений ОСОБА_7 , який все своє життя проживає в с. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області та має місце реєстрації за значеною адресою, за місцем проживання зарекомендував себе з позитивного боку, розлучений, має на утриманні доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою у обвинуваченого дуже теплі стосунки, однак у зв`язку з тривалим розглядом кримінального провадження та триманням обвинуваченого під вартою, він позбавлений можливості прийти активну участь у вихованні доньки. Крім того, ОСОБА_7 не має судимості та має тісні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, оскільки проживає з сестрою. Батьки ОСОБА_7 , які також проживають в с. Томаківка, є пенсіонерами за віком, мати обвинуваченого ОСОБА_13 має ряд захворювань, що позбавляє її можливості забезпечити себе додатковим заробітком, окрім як пенсійне забезпечення за віком, яке складає 1486,52 гривень на місяць. На даний час мати обвинуваченого знаходиться на лікуванні у закладі охорони здоров`я з діагнозом церебросклероз, ані її чоловік батько обвинуваченого, ані дочка останнього не мають змоги надати їй матеріальну допомогу. Отже, окрім ОСОБА_7 ніхто не має змоги матеріально допомогти ОСОБА_13 , яка до лютого 2017 року практично повністю знаходилась на повному утриманні сина ОСОБА_7 . Захисник зазначив, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог ст. 5 Конвенції та не відповідає практиці ЄСПЛ.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів виходить з наступного.
Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. Судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, останній раз відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2018 року на строк 60 днів до 16 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 закінчується 16 вересня 2018 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Під час обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачені зазнають судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. У суду відсутні підстави вважати про наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 з державою.

Отже, суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, потерпілі та свідки не допитані, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується наявністю у обвинуваченого ОСОБА_8 ряду судимостей, зокрема за вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2000 року та за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2007 року, а тому колегія суддів вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою строком на шістдесят днів.

Щодо продовження строку тримання під ватрою обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства. які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Продовжуючи 19 липня 2018 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходила з наявності ризиків можливості переховування від суду та незаконного впливу та потерпілих та свідків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приймає до уваги розумність сукупної тривалості його перебування під вартою та зазначає про надмірну тривалість такого строку по даному кримінальному провадженню, який складає більше одного року шести місяців, а тому вважає за необхідне розглянути питання про можливість запобігання зазначеним ризикам при зміні запобіжного заходу на більш м`який.

При вирішенні зазначеного питання колегія суддів враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачений зазнає судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Захисником ОСОБА_7 ОСОБА_14 у підготовчому судовому засіданні надані довідка Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області №1428 від 27 серпня 2018 року, довідка-характеристика з місця реєстрації ОСОБА_7 №104 від 27 серпня 2018 року, які підтверджують наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та реєстрації за однією адресою: АДРЕСА_1 та наявність міцних соціальних зв`язків з сестрою ОСОБА_15 , з якою він спільно проживає. Також, як вбачається з довідки Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області №1429 від 27 серпня 2018 року в с. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області проживають батьки обвинуваченого, які є пенсіонерами: батько ОСОБА_16 та мати ОСОБА_13 , остання знаходиться на лікуванні в медичному закладі з діагнозом церебросклероз, що підтверджується медичною довідкою від 28 серпня 2018 року, довідкою Управління обслуговування громадян Томаківського сектору обслуговування громадян ПФУ в Дніпропетровській області №632 від 23 серпня 2018 року, пенсійним посвідченням ОСОБА_13 № НОМЕР_1 від 05 лютого 1982 року. Крім того, колегія суддів враховує відсутність судимостей у ОСОБА_7 , кількість злочинів, які інкримінують обвинуваченому, а саме - обвинувачується у вчиненні одного злочину.

Тривалість судового розгляду та надмірний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою значно зменшують ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, але, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, суд вважає наявною можливість переховування обвинуваченого від суду, а тому є підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Колегія суддів вважає, що такий захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та повністю виключає ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки виключає можливість обвинуваченого залишати житло цілодобово.

Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором не обгрунтовано та не доведено.

Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Доводи прокурора, викладені в клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , не спростовують висновків суду про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 197, 199, 314 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України у відкритому судовому засіданні на 21 вересня 2018 року на 16 годину 00 хвилин.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України продовжити на шістдесят днів - до 10 листопада 2018 року.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_7 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 встановити до 10 листопада 2018 року.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 визначити два місяці, тобто до 12 листопада 2018 року.

Обвинуваченого ОСОБА_7 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.

Доручити Харківському ВП ГУНП в Харківській області негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем його проживання та передати копію ухвали для виконання відповідному органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складений 14 вересня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3