Постанова
Іменем України
11 липня 2018 року

м. Київ
справа № 336/4522/15-к
провадження № 51-2645км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000102 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року, ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 368 КК України (у редакції від 05 квітня 2015 року) до покарання у виді штрафу у розмірі тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища за обставин, детально наведених у вироку.
Як установив суд, приблизно о 13 год. 55 хв. 17 квітня 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту на вул. Юності, 59 у м. Запоріжжі, зупинивши громадянина ОСОБА_8 , посадив його до автомобіля «ЗАЗ-1103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі нібито викриття ним ОСОБА_8 у вчиненні збуту наркотичної речовини.
При цьому ОСОБА_6 виявив у ОСОБА_8 два зіп-пакети з речовиною білого кольору, зовні схожою на психотропну речовину, та грошові кошти у розмірі 100 грн.
Тобто, ОСОБА_6 , діючи із корисливих мотивів, маючи умисел на одержання неправомірної вигоди, використовуючи надану владу та службове становище працівника правоохоронного органу, вчинив дії на отримання від ОСОБА_8 10 000грн у якості неправомірної вигоди за те, що він, перебуваючи на посаді оперуповноваженого СБНОН Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, як працівник правоохоронного органу, який повинен виконувати свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом та зобов`язаний виявляти, запобігати і припиняти правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством, зокрема з протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, використовуючи своє службове становище та надану владу працівника правоохоронного органу, забезпечить укриття факту незаконного обігу психотропних речовин ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 з метою гарантування надання йому грошових коштів ОСОБА_8 повернув останньому вилучені у нього два зіп-пакети з речовиною білого кольору, зовні схожу на психотропну речовину, та 100 грн, які ОСОБА_8 о 15 год. 40 хв. того ж дня за вказівкою ОСОБА_6 видав під час огляду місця події на вул. Столярній у м. Запоріжжі слідчому СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_9 , не обізнаному з дійсними намірами ОСОБА_6 .
У подальшому, приблизно о 16 год. 25 хв. 17 квітня 2015 року, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, знаходячись в салоні автомобіля «ЗАЗ-1103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , припаркованого неподалік будинку № 77 на вул. Вуглегірській у м. Запоріжжі, одержав від ОСОБА_8 без законних на те підстав грошові кошти у розмірі 10 000грн в якості неправомірної вигоди за укриття факту незаконного обігу ОСОБА_8 психотропних речовин.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах засуджений та його захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушують питання про скасування судових рішень, закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Зазначають, що, на їх думку, мала місце провокація з боку працівників правоохоронних органів, вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах, місцевим судом не враховано провокуючу поведінку ОСОБА_8 , а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд не надав відповіді на всі доводи апеляційних скарг, а обмежився лише загальними фразами.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення поданих касаційних скарг.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставині не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку місцевого суду відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.
Так, в основу обвинувального вироку місцевого суду обґрунтовано покладено: показання свідка ОСОБА_8 , який детально розповів про обставини вчинення ним злочину, зокрема, повідомив, що в березні 2015 року він звернувся із заявою про вчинення щодо нього злочину працівниками міліції, тому коли до нього зателефонував його знайомий і повідомив, що хоче придбати у нього марихуану, він одразу ж зателефонував до співробітника СБУ ОСОБА_10 і повідомив про це, після чого йому видали імітаційні засоби та 14 000 грн., коли він домовився з товаришем про зустріч, його затримав ОСОБА_6 , і посадив до автомобіля, де знаходився ОСОБА_11 , вони поїхали до Комунарського райвідділу міліції, де він повідомив, що в нього вдома є гроші, після чого вони поїхали до нього додому, де останній, відрахувавши 10 000 грн., переодягнувся, одів куртку з відеокамерою, після чого вийшов і сів до машини, в салоні був лише ОСОБА_6 , який попросив перерахувати гроші та покласти їх до картонної коробки на задній полиці салону автомобіля, гроші він передавав ОСОБА_6 за те, щоб останній закрив очі на факт збуту ним марихуани та зберігання амфетаміну; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 .
Рішення суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу досліджених та оцінених письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом, зокрема, даними: наказу начальника ГУ МВС України в Запорізькій області № 51 о/с від 10 лютого 2015 року про призначення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_6 на посаду оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Комунарського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області; постанови від 13 березня 2015 року, відповідно до якої встановлено контроль за вчиненням злочину на підставі відповідних ухвал Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2015 року; протоколу від 17 квітня 2015 року, відповідно до якого у присутності ОСОБА_8 та понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було виготовлено два імітаційних засоби, протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17 квітня 2015 року, протоколів від 21 та 22 травня 2015 року за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , висновку судово-хімічної експертизи, листів начальника ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_18 та заступника начальника СУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_19 від 28 та 29 квітня 2015 року про те, що дозволи на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у відношенні ОСОБА_8 не отримувались; протоколу огляду матеріалів перевірки щодо ОСОБА_8 від 22 червня 2015 року. Передбачених законом підстав для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими, колегія суддів не вбачає.
Зазначені вище докази були перевірені під час розгляду провадження місцевим судом, є достовірними, належними, отримані у законному порядку, узгоджуються між собою, з них послідовно вбачаються встановлені судом обставини вчинення злочину ОСОБА_6 , та спростовують твердження засудженого та його захисника, викладені у касаційних скаргах щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.
Доводи касаційних скарг щодо законності та обґрунтованості проведення негласних слідчих (розшукових) дій спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі і заявою ОСОБА_8 про вчинення відносно нього вимагання неправомірної вигоди працівниками Комунарського РВ ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (т. 2 а.с. 1)
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, місцевий та апеляційний суди всебічно розглянули кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , зокрема, суд першої інстанції, не погодившись з пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням за ч. 3 ст. 368 КК України та визнаючи його винуватим у вчиненні злочину, передбаченим ч. 1 ст. 368 КК України, належним чином мотивував свої висновки. При цьому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в в основу обвинувального вироку не можуть бути подані показання свідка ОСОБА_8 про вимагання у нього ОСОБА_6 неправомірної вигоди, пославшись на те, що з показань ОСОБА_8 вбачається, що 02 березня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 прибули до нього додому та запропонували передати йому 3 000 грн за те, що вони «закриють очі» на збут ОСОБА_8 наркотичних речовин, а у випадку відмови будуть сфальсифіковані відповідні матеріали кримінального переслідування свідка, зазначені обставини вказані і у заяві ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 12 березня 2015 року. Однак місцевий суд, критично поставившись до цих показів ОСОБА_8 , правильно зазначив про те, що зазначені показання не знайшли свого об`єктивного підтвердження іншими доказами, на відміну від його показань, що узгоджуються, зокрема, із протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, та які були покладені в основу обвинувального вироку. Також судом першої інстанції була надана оцінка не завжди послідовним показанням ОСОБА_8 .
Доводи засудженого та його захисника про те, що мала місце провокація з боку працівників правоохоронних органів, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, та були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який дійшов правильного висновку про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про підбурювання ОСОБА_6 з боку працівників оперативних підрозділів СБУ до вчинення злочину, оскільки із матеріалів провадження встановлена відсутність тиску з боку правоохоронних органів, зокрема, відвертого підбурювання.
Твердження, викладені в касаційних скаргах, щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, не знайшли свого підтвердження під час вивчення провадження судом касаційної інстанції та правильно були спростовані аналогічні доводи, зазначені в апеляційних скаргах, судом апеляційної інстанції. Зокрема, місцевий суд правильно встановив відсутність оперуповноваженого ОСОБА_6 у складі слідчо-оперативної групи Комунарського райвідділу міліції, відсутність даних про реєстрацію виявленого 17 квітня 2015 року правопорушення оперуповноваженим сектору СБНОН Комунарського РВ ЗСУ ГУ МВС України ОСОБА_6 , факт оформлення протоколу огляду і виїмки майна у ОСОБА_8 слідчим, який не входив до слідчо-оперативної групи, факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 10 000 грн та дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, підтверджується наведеними вище доказами.
Висновки апеляційного суду про залишення апеляційних скарг засудженого, його захисника та прокурора без задоволення, усупереч доводам касаційних скарг, належним чином мотивовані, а ухвала апеляційного суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 419 КПК України, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3