Справа № 1-30/10
ВИРОК

Іменем України

"12" серпня 2010 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі: головуючої судді Ігнатової Г.В.

при секретарі Лежигубської О.В.

за участю прокурора Репехи Б.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Підгайці кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1 -ІНФОРМАЦІЯ_1,уродженки та жительки м.Підгайці вул.. Мізерного Рена, 2 Тернопільської області, гр.-ка України, українка, з освітою середньою, неодруженої, не працюючої, не судимої в порядку ст. 88 КК України - за ст. 166 КК України.-"

В С Т А Н О ВИВ:

В порушення вимог ст. 150,155 Сімейного Кодексу України та Закону України „Про охорону дитинства", відповідно до яких вихованням в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини та на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, та якими чітко визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти підсудня ОСОБА_1 будучи матірю неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злісно та систематично не виконувала встановлених законом своїх батьківських обов'язків по догляду за дітьми, не займалася їх вихованням, утриманням, забезпеченням навчання, не слідкувала за їх дозвіллям та свідомо ігнорувала всі вказівки і зауваження з приводу її виховання, неповнолітні діти впродовж грудня 2009 по червень 2010 рр. систематично не відвідували школу. Дані діяння вплинули на нормальний розумовий та фізичний розвиток дітей, що стало причиною неповнолітні діти вчинили злочин, що спричинило тяжкі наслідки.

В судовому засіданні підсудня вину свою у вчиненні злочину визнала, при обставинах викладених у вироку. Підсудня ОСОБА_1 суду показала, що визнає той факт, що дітьми не опікується, виховання належним чином не здійснювала, оскільки не в змозі була в достатній мірі приділяти їм, дітям, увагу. Вважає, що через невиконання своїх материнських обов'язків, діти відстають від розвитку, внаслідок чого останні вчинили крадіжку чужого майна. Визнає, що все це результат невиконання нею материнських обов'язків, від виконання яких вона самоусунулась.У вчиненому щиро кається, просить суворо її не карати.

Просить справу розглянути, обмежившись лише її допитом, не досліджуючи інші докази по справі.

Крім особистого й повного визнання підсудною своєї вини її вина у скоєнні злочину доведена матеріалами справи зібраними на досудовому слідстві, від дослідження яких відмовилася ОСОБА_1 при цьому остання погодилися зі всіма зібраними доказами по справі не заперечуючи їх достовірність та істинність фактичним обставинам, також підсудня відмовилася від їх дослідження в судовому засіданні.

Враховуючи думку учасників судового процесу, суд визнав відповідно ч. 3 ст.299 КПК України недоцільним досліджувати інші докази по справі, так як фактичні обставини ніким не оспорюються, позов відсутній. Наслідки застосування ст..299 КПК України роз'яснені.

Суд приходить до висновку, що дії підсудної ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ст.166 КК України, як злісне невиконання батьками встановлених законом обов'язків по догляду за неповнолітніми дітьми дочками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що спричинило тяжкі наслідки, а тому вона повинна за даною статтею нести кримінальну відповідальність.

Призначаючи міру покарання підсудній ОСОБА_1 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка, щиро розкаюється у його скоєні.

Разом з тим, суд враховує і пом'якшувальну вину обставин при обранні покарання підсудній визнання вини, а також суд приймає до уваги ту обставину що в неї важке матеріальне становище, ніде не працює і вважає доцільним з врахуванням усіх цих обставин в сукупності обрати міру покарання не пов'язану з позбавленням волі, оскільки її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до неї умовне засудження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 323. 324 КПК України.-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 - визнати винною у вчиненні злочину за ст.166 КК України і призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.

У відповідності до ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_1 обов'язки:

-не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи

-повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання

-періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи

Міру запобіжного заходу засуджені ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити попередню підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд на протязі 15 днів з моменту його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_6