Справа № 1-5/2011
Провадження № 1/346/9/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши матеріали кримінальної справи за обвинуваченням №1-5/2011 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.190 ч.2,191 ч.4,191 ч.5,209 ч.2, 27 ч.5, 28 ч.3,366 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст.ст.191 ч.5,28 ч.3,366 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст.191 ч.5,209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_6 за ст.191 ч.5 ст.209 ч.3 , 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст.191 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 , 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_8 за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до розподілу справ автоматизованою системою документообігу суду, 5 липня 2018 року до мене на розгляд поступило кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.190 ч.2,191 ч.4,191 ч.5,209 ч.2, 27 ч.5, 28 ч.3,366 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст.ст.191 ч.5,28 ч.3,366 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст.191 ч.5,209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_6 за ст.191 ч.5 ст.209 ч.3 , 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст.191 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 , 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_8 за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України.

Повідомляю, що у мене - судді ОСОБА_1 на розгляді у 2013 році перебувала цивільна справа 346/6397/13ц за позовом ПАТ «Банк„Київська Русь до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, які є потерпілими по даній кримінальній справі. За наслідками розгляду даної справи, рішенням від 18.12.2013 року по даній справі, позовні вимоги було задоволено, позов було задоволено частково.

Згідно ст.54 КПК України в редакції 1960 року, суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи: 4) при наявності інших обставин, які викликають сумнів в
об`єктивності судді. Згідно ст.56 КПК України в ред.1960 року За наявності обставин, передбачених статтями 54 і 55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. На цих же підставах відвід судді може бути заявлений прокурором, підсудним, захисником, а також потерпілим і його представником, цивільним позивачем і цивільним відповідачем або їх представниками.

Заяви про відвід подаються до початку судового слідства. Пізніша заява про відвід допускається у випадках, коли підстава для відводу стала відома після початку судового слідства. Згідно ст.57 КПК України в ред.1960 року заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.
У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.3 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції:

«49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

50. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31).
Крім цього, в п.п.66,67,69,70 Рішення ЄСПЛ «Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, зазначено,що: «…п.66. Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції , за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

67.Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

69. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та

Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

70. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Згідно рішення ЄСПЛ «Михайлова проти України»: справедливість має бути не лише здійснена, це повинно бути помітно (ст. 6 Конвенції, заява № 10644/08, від 06 березня 2018 року). У цьому аспекті ЄСПЛ повторює, що «безсторонність» зазвичай означає відсутність упередженості, і її наявність або відсутність можна перевірити різними способами. Відповідно до сталого прецедентного права ЄСПЛ, існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції слід визначати відповідно до (I) суб`єктивної перевірки, при якій слід звернути увагу на особисті переконання і поведінку конкретного судді (тобто чи володів суддя якою-небудь особистою упередженістю у справі); і (II) об`єктивною перевіркою (тобто шляхом перевірки того, чи пропонував сам суд (і, серед інших аспектів його склад) достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву щодо його безсторонності. Об`єктивна перевірка здебільшого стосується ієрархічних або інших зв`язків між суддею та іншими учасниками судового процесу. У зв`язку із цим навіть зовнішній вигляд може мати певне значення, іншими словами, «справедливість має бути не лише здійснена, це повинно бути помітно», оскільки на кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у суспільство.
ЄСПЛ нагадав власну практику, де визнав порушення принципу безсторонності, коли прокурор був відсутній упродовж усього кримінального процесу над заявниками, але суди продовжували розглядати докази, допитували відповідачів і свідків і засудили заявників, а також вказав, що за таких обставин суди сплутали ролі обвинувача і судді, а отже, надали підстави для законних сумнівів у їх безсторонності (рішення у справах «Озеров проти Росії» (заява № 64962/01, від 18 травня 2010 року) та «Крівошапкін проти Росії» (заява № 42224/02, 27 січня 2011 року). У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, від 20 вересня 2016 р.) Суд визнав порушення принципу безсторонності під час провадження, пов`язаного з адміністративним правопорушенням, проти заявника, на якому була відсутня сторона обвинувачення.
Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року,та «Михайлова проти України» від 6.03.2018 року.

Суддею ОСОБА_1 18 грудня 2013 року було розглянуто цивільну справу за позовом ПАТ «Банк„Київська Русь до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитним договором,які є потерпілими по даній кримінальній справі. За наслідками розгляду, даної справи , рішенням від 18.12.2013 року по даній справі №346/6397/13ц , позовні вимоги було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , на користь ПАТ «Банк «Київська Русь», (04071, м. Київ, вул.Хорива, 11- а, МФО 319092, ) заборгованість за кредитним договором №1925-05-07-2 від 09.11.2007 року, що складає 36 452 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 478,83 грн., стягнуто солідарно з ОСОБА_10 , на користь ПАТ «Банк «Київська Русь», (04071, м. Київ, вул.Хорива, 11- а, МФО 319092, ) заборгованість за кредитним договором №1925-05-07-2 від 09.11.2007 року, що складає 36 452 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 478,83 грн. , стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , на користь ПАТ «Банк «Київська Русь», (04071, м. Київ, вул.Хорива, 11- а, МФО 319092, ) заборгованість за кредитним договором №1925-05-07-2 від 09.11.2007 року, що складає 36 452 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 478,83 грн. Відповідачі у вищевказаній цивільній справі є потерпілими по кримінальній справі,що поступила до мене. Крім цього, по даній справі я додатково розглядав заяву обвинуваченої ОСОБА_3 ,якій відмовив у її клопотанні.

Як вбачається з матеріалів вищезгаданої цивільної справи відповідачі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 є потерпілими в даній кримінальній справі. Кошти банку ,які отримані відповідачами, є доказовою базою в кримінальній справі, що до мене поступила. Розгляд цивільної справи, по якій було задоволено вимоги банку, та стягнуто з відповідачів потерпілих по кримінальній справі , коштів, відмова в задоволенні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 в рамках розгляду даної цивільної справи, можуть в подальшому викликати сумнів в моїй об`єктивності, як судді при винесенні вироку по даній кримінальній справі і як наслідок потягнути його скасування.

В зв`язку з вищенаведеним , з метою уникнення конфлікту інтересів при розгляді даної справи і можливому подальшому звинуваченні мене у приховуванні факту ,що я розглядав цивільну справу за участі обвинуваченої та потерпілих, керуючись принципом доброчесності і добросовісності,та на підставі викладеного і керуючись ст.ст.54-57 КПК України в ред.1960 року, заявляю самовідвід по за кримінальній справі №1-5/2011 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.190 ч.2,191 ч.4,191 ч.5,209 ч.2, 27 ч.5, 28 ч.3,366 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст.ст.191 ч.5,28 ч.3,366 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст.191 ч.5,209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_6 за ст.191 ч.5 ст.209 ч.3 , 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст.191 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 , 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_8 за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, оскільки не зможу бути неупередженим та об`єктивним при розгляді даної кримінальної справи.

Вищенаведені дані дають мені підстави і право керуючись ст.ст.54-57 КПК України в ред.1960 року, задовольнити заяву про самовідвід по даній справі, оскільки подальший розгляд справи може викликати сумнів в моїй об`єктивності та неупередженості.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом (чи безсторонності судді при розгляді даного позову), заявлений самовідвід слід задовольнити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду № 19-рп/2004 від 01.12.2004, ст. ст.54-57 КПК України в ред. 1960 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, Справа «Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, справа «Михайлова проти України» № 10644/08, від 06 березня 2018 року, -

ухвалив:

Заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 по кримінальній справі за обвинуваченням №1-5/2011 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.190 ч.2,191 ч.4,191 ч.5,209 ч.2, 27 ч.5, 28 ч.3,366 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_4 за ст.ст.191 ч.5,28 ч.3,366 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст.191 ч.5,209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_6 за ст.191 ч.5 ст.209 ч.3 , 28 ч.3, 366 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст.191 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 , 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_8 за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України задовольнити.

Справу передати до канцелярії суду на новий розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1