АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/923/18 Справа № 192/106/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Південне, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, який відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» МЮУ, судимого:

1) 24.04.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2, ст. ст. 69, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

2) 29.06.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі;

3) 20.09.2010 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі;

4) 28.01.2011 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі, звільнений 27.11.2013 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 29 днів;

5) 22.09.2015 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

6) 12.07.2016 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 02 березня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що останній характеризується задовільно, проте несумлінно ставиться до виконання передбачених законом вимог персоналу установи через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою, не вбачає необхідності у їх виконанні, не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», але робить це формально.

Має два заохочення, а також два стягнення, одне з яких погашено.

Врахувавши викладене, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став і своє виправлення не довів.

Засуджений не погодився з вказаним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити його заяву та звільнити від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вину свою в скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаявся, режим утримання не порушує, має підтримку від рідних, працевлаштований, має три заохочення, навчається в ПТУ, приймає участь в ремонтних роботах. Вважає, що довів своє виправлення.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог засудженого, вважала ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення після фактичного відбуття, певного строку покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.

Так, ОСОБА_7 засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 12 липня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць і остаточно до відбуття покарання призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2016 року по 12 липня 2016 року, згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

За час перебування в Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 з 29 березня 2016 року, характеризувався негативно, допустив одне порушення режиму утримання, за що мав стягнення, яке погашено за спливом часу, заохочень не мав.

В Солонянській ВК № 21 знаходиться з 01 вересня 2016 року.

Працевлаштований до клубу установи, до праці ставиться задовільно.

За час відбування покарання характеризується задовільно, має одне стягнення за порушення режиму утримання, яке погашено за спливом часу, має два заохочення.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з іншими засудженими та персоналом установи. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, але під контролем адміністрації. Має охайний зовнішній вигляд.

Не приділяє достатньої уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Відповідно до ст. 124 КВК України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», але робить це формально.

Згідно ст. 110 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.

18 листопада 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст. ст. 100, 101 КВК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

16 червня 2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення.

24 листопада 2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_7 має два заохочення від 20 липня 2017 року та від 01 листопада 2017 року у вигляді подяки за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за підсумками другого та третього кварталів 2017 року.

Має два стягнення у вигляді догани від 30 серпня 2016 року та від 30 жовтня 2016 року за вилучення мобільного телефону та вживання алкогольних напоїв.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправдання, оскільки є нестабільною.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що своєю працею та поведінкою довів виправлення, колегія суддів вважає надуманими.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього про його про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4