Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007894 від 22 серпня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2018 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «ПРОФІ-УНІКО () рахунок № НОМЕР_1 , відкритих у АТ «СБЕРБАНК».

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22.08.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007894 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

У судове засідання слідчий не з`являвся, про причини неявки не повідомив, клопотання не підтримав.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

При цьому, ст. 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини, оскільки на час надходження до суду клопотання про накладення арешту на майно, не доведено доцільності застосування такого заходу забезпечення кримінального правопорушення, а також враховуючи ту обставину, що вимоги клопотання слідчий не підтримує, оскільки не з`явився на судове засідання, приходжу до переконання, що клопотання про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями ст. ст. 26, 170, 171 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007894 від 22 серпня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1