Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 344/11089/17
провадження № 51-8795ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року в межах кримінального провадження № 002913 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2

ст. 185 КК.
Встановлені обставини
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 19 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 3

ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК і призначено покарання у виді обмеження волі на строк

1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без задоволення, а зазначене рішення місцевого

суду без змін.

Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 рокуі призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, прокурор у касаційній скарзі доводів, у чому саме, з огляду на вимоги ст. 412 КПК, полягали істотні порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом фактично не наводить.
При цьому твердження прокурора щодо невмотивованості ухвали суду апеляційної інстанції також належним чином не обґрунтовано, оскільки не наведено конкретних доводів, яким чином це перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною обвинувачення клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив, а також, які доводи апеляційної скарги прокурора в порушення

ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і

не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність при залишенні без зміни вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку, а також враховуючи, що питання про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання вирішено судом першої інстанції.
Також слід зазначити, що доводи про незаконність ухвали апеляційного суду, які прокурор наводить в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду з цієї підстави касаційна скарга прокурора не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів апеляційної скарги прокурора, зокрема про досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Крім того, прокурор у касаційній скарзі лише формально зазначає, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через м`якість, разом із тим,

не наводить щодо цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК,

не вказує, чому воно є недостатнім для кари і виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як щодо виду, так і щодо його розміру.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3