Дата документу 02.07.2018
Справа № 501/1646/18
У Х В А Л А

26 червня 2018 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
заявника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 -
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на бездіяльність прокурора - керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) відомостей про вчинення прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, які були викладенні заявником у його повідомленні від 20 червня 2018 року. Просить визнати протиправною бездіяльність прокурора - керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та зобов`язати його внести зазначені відомості до ЄРДР.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу. Додаткових матеріалів до скарги не надав, витребування доказів на підтвердження скарги не вимагав. Дії слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, він не оскаржував, за отриманням майна, на яке незаконно накладався слідчим суддею арешт, до слідчого не звертався.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи, що її безпідставною.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 20 червня 2018 року звернувся до керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 з повідомленням в якому вказує, що прокурор ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000059 від 06 жовтня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 3692 КК України, двічі безпідставно звертався до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеській області щодо накладення арешту на майно, яке належить заявнику. Після скасування ухвали слідчого судді від 07 березня 2018 року апеляційним судом Одеської області прокурор ОСОБА_6 відмовляється повернути майно заявнику. У клопотанні щодо накладення арешту прокурор ОСОБА_6 вказав, що під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 9 тис.доларів США, з яких дві купюри по 100 доларів є оригінальними, а інші 88 стодоларових банкнот є підробленими (відкопійовані з двох зазначених купюр). Але в протоколі обшуку за зазначеною адресою від 06 березня 2018 року вказано, що під час наведеної слідчої дії виявлено та вилучено 9 тис.доларів США (90 стодоларових купюр), які поміщені у спецпакет.

Крім того, заявник вказує у повідомленні, що прокурор ОСОБА_6 у клопотання про накладення арешту вказав, що заявник нібито зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання його батька, але в дійсності з вересня 2017 року він мешкає у цьому ж населеному пункту по АДРЕСА_3 . Вважає, що повторно склавши клопотання про арешт майна у цьому кримінальному провадженні з недостовірними відомостями, прокурор ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.

Разом з тим, як вказує заявник, первинне клопотання про накладення арешту вносилось слідчим Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , а не прокурором ОСОБА_6 , який це клопотання погоджував. Тобто є підстави вважати, що і відомості у клопотанні, які заявник вважає такими, що не відповідають дійсності, вносились слідчим ОСОБА_7 . Підтвердження посиланням заявника на інші процесуальні документи у цієї справі суду не надано.

Згідно ст.19 Конституцію України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Кримінальним процесуальним кодексом України, який набрав чинності з 21 листопада 2012 року, законодавцем було змінено початок кримінального провадження: досудове розслідування - перша стадія кримінального провадження - починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Однак, у КПК України не міститься визначення поняття «приводів і підстав» для початку кримінального провадження і за їх наявності внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст.214 КПК, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто КК України, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст.214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.
Зі змісту заяви ОСОБА_4 від 20 червня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, поданої до Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, вбачається, що вказана заява не містить конкретних обставин та фактів, які дійсно свідчили б про вчинення прокурором ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вказаного у заяві, а також наявності усіх необхідних ознак злочину (суб`єкт злочину, об`єкт злочину, суб`єктивна сторона злочину, об`єктивна сторона злочину), які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень передбачених КК України.
Суперечності у процесуальних документах не можуть свідчити про ознаки вчинення умисного злочину - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Таким чином, скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
Слідчий суддя вважає за необхідне роз?яснити заявникові, що докази визнаються недопустимим, якщо вони отримані в порушення порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 86 КПК України), у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України); Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ч.2 ст.89 КПК України).
Щодо суперечностей у процесуальних документах у зазначеному кримінальному провадженні, повідомлення про недоліки у здійсненні процесуального керівництва з боку прокурора ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає за необхідне повідомити про це керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 (Овідіопольський осередок) для вжиття відповідних заходів.
Керуючись ст.ст. 214, 303-306, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1