Постанова
17 жовтня 2018 року

м. Київ
справа 740/240/14
провадження № 51-9097ск18
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_2 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня та 05 липня 2018 року,
встановила:
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року засуджено: ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке її власністю; ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке її власністю.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 змінено.
Постановлено стягнути на користь держави витрати на проведення експертиз в кримінальній справі з ОСОБА_3 - в розмірі 31 808, 16 грн., та з ОСОБА_2 - користь в розмірі 12 784, 84 грн.
В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_2 , посилаючись на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, просить скасувати вирок місцевого суду, ухвали апеляційного суду від 30 січня та 05 липня 2018 року, закрити кримінальну справу та залишити позови потерпілих без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу та узгоджуватись з положеннями ст. 398 КПК 1960 року.
Згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року, в скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу.
Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які на її думку допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, засуджена ОСОБА_2 вказані вимоги кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотрималася та подала скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Так, вказуючи на необхідність перегляду постановлених у кримінальній справі судових рішень у касаційному порядку, засуджена у своїй касаційній скарзі, посилається на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року не є підставами для скасування або зміни вироку касаційним судом.
Крім того, касаційна скарга ОСОБА_2 не містить достатнього обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного їй покарання, з огляду на тяжкість вчиненого нею злочину, обставинами його скоєння та даними про її особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 372 КПК 1960 року та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.
Також, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року у касаційній скарзі повинно бути зазначено прохання особи, яка її подає.
Прохання повинно відповідати повноваженням касаційного суду, встановленим ст. 396 КПК 1960 року. Так, згідно з ч. 1 ст. 396 КПК 1960 року у результаті касаційного розгляду скарги суд може прийняти одне з таких рішень: залишити вирок та ухвалу без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судові рішення і направити справу на нове розслідування, новий судовий чи апеляційний розгляд, або закрити справу; змінити вирок та ухвалу.
Як убачається з касаційної скарги засудженої ОСОБА_2 вказаних вимог нею не виконано.
Крім того, в касаційній скарзі засуджена порушує питання про скасування ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 30 січня 2018 року про усунення захисників засудженої ОСОБА_2 від участі у кримінальній справі, що в силу ст.383 КПК 1960 року не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Засуджена має підтвердити, що вона не пропустила цей місячний термін при повторному зверненні до суду касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, Суддя
постановила:
Відмовити у витребуванні кримінальної справи за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_2 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 липня 2018 року.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1