Справа № 515/1487/18
Провадження № 1-кп/515/2321/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК
Іменем України
04.10.18 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі
головуючого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченої захисникаОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Татарбунари Одеської області кримінальне провадження за № 0000239 від 11.07.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Татарбунари, Одеської області, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої Татарбунарським районним судом Одеської області 16.02.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до громадських робіт строком 80 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи засудженою вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України, із призначенням покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, була направлена для виконання громадських робіт до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, де за розпорядженням голови Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 31.05.2018 року повинна була приступити до виконання громадських робіт в період з 01.06.2018 року по 27.06.2018 року.

31.05.2018 року, будучи належним чином ознайомленою із порядком та умовами виконання покарання у вигляді громадських робіт, попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, ОСОБА_4 діючи умисно, без поважних причин, у період з 01.06.2018 року по 27.06.2018 року, до виконання громадських робіт не приступила та ухилялась від відбування цього покарання, що підтверджується довідками Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 13.06.2018 року та 25.06.2018 року, про те, що ОСОБА_4 до сільської ради для виконання громадських робіт не з`являлась.

З`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

03.10.2018 року між прокурором Білгород Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до змісту угоди викладено формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України та обвинувачена ОСОБА_4 зобов`язалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому засіданні та сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні всіх обставин подій.

В угоді сторони визначили покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме у вигляді арешту на строк 1 місяць. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, сторонами узгоджено частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року, за правилам, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, у вигляді 2 (двох) днів арешту, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 1 місяць 2 (два) дні з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України визнала повністю, пояснила, що обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, громадські роботи призначені їй вироком суду від 16.02.2018 року не відбувала у зв`язку із працею за наймом, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості між нею та прокурором, призначити узгоджене сторонами покарання. Крім того, пояснила, що вона цілком розуміє свої права та наслідки укладання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 473 КПК України, які їй були роз`яснені судом в ході судового засідання.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні також просили затвердити дану угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання. Також прокурор та захисник пояснили, що їм відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості, матеріали досудового розслідування, суд зазначає наступне.

Як зазначено в п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, унаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, суд з`ясував у обвинуваченої ОСОБА_4 , що вона цілком розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують; право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; право мати захисника або захищатися самостійно; право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь; наслідки укладення та затвердження угод, наслідки їх невиконання, передбачені статтями 473, 476 КПК України; характер кожного обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд вбачає, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а обвинувачена має можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань.

Узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної, яка не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судима, обставин, що пом`якшують покарання, а саме, щирого каяття, активного сприяння суду у встановленні істини у справі, відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання у вигляді арешту на строк 1 місяць із застосуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Крім цього, враховуючи те, що обвинувачена не відбула покарання за попереднім вироком, суд вважає необхідним призначити покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369, 370, 374, 468-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 жовтня 2018 року між прокурором Білгород - Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000239 від 11.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.02.2018 року, із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, у вигляді 2 (двох) днів арешту, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць 2 (два) дні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту її фактичного затримання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України.

Відповідно до ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального злочину.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1