Справа № 159/4256/16-к Провадження №11-кп/773/111/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: застосування примусових заходів виховного характеруДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2018 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника малолітнього ОСОБА_8 ,

малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ,

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду апеляційну скаргу захисника малолітнього ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2017 про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В :
Оскаржуваною ухвалою суду малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, з незакінченою базовою середньою освітою, учня КЗ «Луцький навчально-виховний комплекс загальноосвітня школа інтернат І-ІІ ступеня правознавчий ліцей з посиленою фізичною підготовкою Луцької міської ради Волинської області», зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На підставі ч.2 ст.105 КК України застосовано до ОСОБА_12 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 строком на 2 (два) роки.

Контроль за виконанням даної ухвали покладено на уповноважений підрозділ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області.

Ухвалою також вирішено долю цивільного позову.

ОСОБА_12 визнаний винним у тому, що він 12 липня 2016 року, близько 19 години, знаходячись біля залізничного мосту через річку Турія, що по вул.Ярослава Мудрого в м.Ковелі, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин із знайомим малолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в ліву частину голови, внаслідок чого ОСОБА_9 впав спиною на землю. Після цього, ОСОБА_9 піднявся та отримав повторний удар в зазначену ділянку голови від ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_9 знову впав на землю в яму.

Таким чином, малолітній ОСОБА_12 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які згідно з пунктом 2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Тобто, малолітній ОСОБА_12 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою належними та допустимими доказами. Посилається на те, що кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК України, та з дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користування додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Однак, у матеріалах справи відсутні дані про особу ОСОБА_12 , умови його життя, виховання тощо, а також не було заслухано думку уповноваженого підрозділу органів Національної поліції та представника служби в справах дітей про наявність чи відсутність підстав для застосування до ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру. Крім того, у відповідності до вимог ст.500 КПК України судове засідання у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється … згідно з загальними правилами цього Кодексу. Статтею 365 КПК України передбачено, що після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово. Разом з тим, ОСОБА_12 судом не надавалось останнє слово, чим порушено право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, судом першої інстанції, всупереч вимогам законодавства, не було в повному обсязі досліджено час, спосіб, місце вчинення суспільно-небезпечного діяння, не усунуто розбіжностей в показаннях свідків та малолітнього потерпілого. Крім того, докази винуватості ОСОБА_12 , на які суд послався при прийнятті рішення, отриманні незаконним шляхом, тобто є недопустимими.

У поданому запереченні захисник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали було дотримано всі вимоги кримінального процесуального законодавства України. Також не було допущено порушення права на захист малолітнього ОСОБА_12 , оскільки останній постійно мав свого захисника та приймав участь у кримінальному провадженні разом із законним представником. Крім того, немає підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції у даному провадженні згідно з ст.415 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 та законного представника малолітнього ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу і просили скасувати оскаржувану ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд, прокурора, потерпілого, його законного представника та представника, які заперечували апеляційну скаргу і просили рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_12 у віці, з якого не може наставати кримінальна відповідальність, умисного тяжкого тілесного ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_9 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах, яким дано належну оцінку.

Зокрема, малолітній потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що влітку 2016 року в післяобідню пору до нього зателефонував знайомий ОСОБА_13 та повідомив, щоб він підійшов до залізничних мостів м.Ковеля для з`ясування певних стосунків. Він та ОСОБА_14 на велосипедах приїхали в зазначене місце де були ОСОБА_15 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 . До нього підійшов ОСОБА_12 та штовхнув руками в груди, а також наніс удар в праву скроневу ділянку голови від якого він впав. Коли піднявся то ОСОБА_12 повторно вдарив його кулаком в цю же ділянку голови і він знову впав при цьому відчув біль. Відсидівшись можливо хвилин п`ять він та ОСОБА_14 поїхали в напрямку домівок. Їдучи на велосипеді відчув, що дуже сильно болить голова і він не може говорити. В цей час зателефонував батько проте з ним він не міг говорити та в`їхавши в кущі впав, втративши свідомість. До свідомості прийшов тільки в лікарні. Категорично ствердив, що саме від ударів ОСОБА_16 він отримав тілесні ушкодження.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 показала, що в день заподіяння тілесних ушкоджень їй зателефонував чоловік та повідомив, що її син не дихає і знаходиться в лікарні. Коли вона приїхала в медичний заклад, побачила травмованого сина, який не говорив, не реагував ні на що. Через два дні перебування в реанімаційному відділенні Обласної клінічної лікарні він прийшов до свідомості та розказав, що під час конфлікту його побив ОСОБА_12 і, як вона зрозуміла, через якусь дівчину. Син перебував в лікарні 10 діб, будь-яких відшкодувань від сім`ї винної особи вона не отримала, а тому наполягає на відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди в судовому порядку.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_17 показала, що влітку 2016 року, в післяобідню пору, вона та її друзі гуляли в м.Ковелі, серед них був ОСОБА_13 ,який зателефонував ОСОБА_18 прийти до них. Через деякий до них приєднались ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , які приїхали на велосипеді. Тоді ж, між ОСОБА_20 та ОСОБА_16 виник конфлікт, у ході якого вона бачила як ОСОБА_16 наніс удар ОСОБА_20 в ділянку голови, від якого той впав. Коли піднявся то у відповідь вдарив ОСОБА_16 ногою. Як в подальшому проходила бійка вона не бачила. Ствердила, що що після конфлікту ОСОБА_19 та ОСОБА_14 залишили місце пригоди.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_21 показав, що влітку 2016 року він та ОСОБА_19 приїхали в район залізничних мостів м.Ковеля до своїх знайомих серед яких був ОСОБА_16 . Тоді, як він зрозумів із-за дівчини у них виник конфлікт, у ході якого він бачив як ОСОБА_16 штовхав ОСОБА_20 і одночасно наніс удар кулаком в скроневу ділянку голови від якого ОСОБА_20 впав на землю. Піднявшись, ОСОБА_20 намагався вдарити ногою, однак отримав в ту же ділянку повторний удар, від якого знову впав. Через деякий час вони поїхали з місця пригоди. Проїхавши на велосипедах близько 500 метрів ОСОБА_20 повідомив його, що дуже болить голова, а коли під`їхав його батько то вони відразу поїхали в лікарню.

Свідок ОСОБА_22 ОСОБА_23 показав, що наскільки пригадує влітку 2016 року він та інші особи, у тому числі ОСОБА_24 та ОСОБА_19 , зібрались в денну пору доби біля залізничного мосту через річку Турія в м.Ковелі та відпочивали. Там же між ОСОБА_16 та ОСОБА_20 виник конфлікт із-за того, що ОСОБА_20 непристойно обзивав матір ОСОБА_16 . Тоді він бачив, як один одному наносили удари, при цьому ОСОБА_20 падав на землю. Як саме і в яку ділянку тіла наносили удари він не пригадує. Ствердив, що після бійки ОСОБА_20 залишив місце пригоди, а в межах години дізнався від батька останнього, що ОСОБА_19 потрапив в лікарню із-за нанесення тілесних ушкоджень. Категорично ствердив, що крім ОСОБА_16 удари потерпілому ніхто не наносив.

Дані показання потерпілого та свідків об`єктивно стверджуються й іншими, дослідженими в ході судового розгляду, доказами.

Зокрема, протоколом огляду місця події від 13 липня 2016 року - ділянки розміщеної поряд із залізничним мостом над р. Турія по вул.Я.Мудрого в м.Ковелі, у ході якого присутній малолітній ОСОБА_25 вказав що в даному місці знайомому ОСОБА_9 було нанесено ОСОБА_12 тілесні ушкодження; висновком експерта №256 від 08 вересня 2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_26 при судово-медичній експертизі виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої непроникаючої черепно-мозкової травми з імпресій ним переломом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забою головного мозку з синдромом міліарного сладжу, підшкірних гематом в потиличній та лівій скроневій ділянках, які згідно пункту 2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Цим же висновком доведено : по тілу ОСОБА_9 було нанесено не менше двох ударів. Послідовність нанесення тілесних ушкоджень встановити не представляється можливим, нанесені в короткий проміжок часу; в момент заподіяння ударів потерпілий ОСОБА_9 був розміщений потиличною та лівою скроневою ділянками до травмуючого предмету. Відповідно до представлених медичних документів, змін положення тіла в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не виявлено; вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_9 отримати в результаті падіння з висоти власного росту на тверду трав`яну ґрунтову поверхню як з прискоренням так і без такого-не міг; у потерпілого ОСОБА_9 після заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень залишилась здатність до активних дій (бігати, ходити, їздити на велосипеді) - до втрати свідомості; згідно з представленою медичною документацією на час доставлення потерпілого ОСОБА_9 в лікувальний заклад, а саме медичної карти стаціонарного хворого №7055-280 Ковельської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_9 на час поступлення 12.07.2016 о 20 год. - даних за алкогольне (наркотичне) сп`яніння не виявлено.

Частиною 2 статті 22 КК України передбачено, що кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося чотирнадцять років.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що малолітній ОСОБА_12 після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке виразилось у завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Підстав для визнання недопустимими доказами, які свідчать про винність малолітнього ОСОБА_12 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, про що стверджує в апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не знаходить.

Твердження захисника про порушення права на захист малолітнього ОСОБА_12 , оскільки йому не було надано останнього слова, у зв`язку з чим порушено вимоги ст.500 КПК, зокрема, що судове засідання в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється … згідно із загальними правилами цього Кодексу, як на підставу призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не заслуговує на увагу, виходячи з таких вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст.500 КПК України судовий розгляд кримінального провадження про застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.365 КПК України встановлено, що після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово.

А обвинуваченим, згідно із ч.2 ст.42 КПК України, є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, до місцевого суду в порядку ст.292 КПК України надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру (а.к.п.2-6).

Отже, в розумінні положень ч.2 ст.42 КПК України, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 не є обвинуваченим, а тому суд першої інстанції правомірно не надав йому останнє слово, яке надається лише обвинуваченому.

Посилання апелянта на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції не брав участі представник уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, і що дана обставина є підставою для скасування судового рішення та призначеного нового судового розгляду в суді першої інстанції, є безпідставним.

Апеляційний суд вважає, що відсутність в судовому засіданні представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки його відсутність не перешкодила і не могла перешкодити місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вирішуючи питання про застосування щодо малолітнього ОСОБА_12 заходів виховного характеру, суд першої інстанції врахував, що він за місцем проживання характеризується позитивно, по місцю навчання посередньо. Досліджено судом умови його життя та виховання, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого неповнолітнім суспільно небезпечного діяння, а тому обґрунтовано застосовано заходи виховного характеру у вигляді передачі малолітнього під нагляд матері.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 407, 500 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника малолітнього ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2017 про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_12 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту ї проголошення і може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
Головуючий:
Судді: