Справа № 591/7446/17
Провадження № 1-кп/591/244/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2018 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Глухів, Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.ч 1,4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що усерпні 2017 року (точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння належними установі, у який він працює, а саме: прокуратурі Сумської області, а також Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, бюджетними грошовими коштами шляхом введення в оману керівника органу прокуратури - прокурора Сумської області ОСОБА_9 у спосіб надання неправдивої інформації про тимчасову втрату працездатності за період з 07.08.2017 по 18.08.2017, а також підробленні та використанні підробленого документу.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 07.08.2017 у невстановлений слідством час звернувся до заступника головного лікаря з медичної частини комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» ОСОБА_10 , яка на той час виконувала обов`язки головного лікаря, з проханням провести його лікування від простудної хвороби. ОСОБА_10 провела первинний огляд ОСОБА_8 у своєму службовому кабінеті, що розташований у вказаному закладі охорони здоров`я за адресою: АДРЕСА_2 , та встановила попередній діагноз «гостра респіраторна інфекція». Після цього вона викликала до себе у службовий кабінет лікаря-інфекціоніста 1 інфекційного відділення ОСОБА_11 та попросила провести лікування ОСОБА_8 в умовах стаціонару, хоча той такого лікування не потребував.

ОСОБА_11 , яка хотіла виконати прохання свого керівника ОСОБА_10 , на своєму робочому місці у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького», що розташований за адресою: м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 15, завела на ОСОБА_8 «Медичну картку стаціонарного хворого №986», ведення якої передбачено Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №003/о «Медична картка стаціонарного хворого №___», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я №110 від 14.02.2012.

У зазначеному офіційному документі ОСОБА_11 вказала завідомо неправдиві відомості про госпіталізацію ОСОБА_8 до 2-го боксу 1 інфекційного відділення, хоча той на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» взагалі не перебував.

У подальшому, ОСОБА_11 вносила до «Медичної картки стаціонарного хворого №986» завідомо неправдиві дані про огляд ОСОБА_8 та його стан, вказавши, що оглядала даного пацієнта 08.08.2017, 09.08.2017, 10.08.2017, 11.08.2017, 14.08.2017, 16.08.2017, 17.08.2017 та 18.08.2017.

А у дійсності огляд ОСОБА_8 у вказані дні не проводився, адже він на лікуванні у медичному закладі не перебував.

Зокрема, з 08.08.2017 по 13.08.2017 ОСОБА_8 знаходився на відпочинку у апарт-готелі «МарМарос», що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанський район, с. Поляниця, вул. Урочище Вишня, 260.

З метою створення видимості дійсного лікування ОСОБА_8 в умовах стаціонару у період з 07.08.2017 по 18.08.2018, ОСОБА_11 18.08.2017 зробила у «Медичній картці стаціонарного хворого №986», заведеній нею на пацієнта ОСОБА_8 , відповідні завідомо неправдиві відмітки про його перебування на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» у вказаний період з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція».

На підставі даних зазначеного офіційного документа молодша медична сестра 2 інфекційного відділення лікувального закладу ОСОБА_12 , яка не була обізнана про злочинні дії ОСОБА_11 , на офіційному бланку у відповідності до вимог Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406 внесла до офіційного документа - листка непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017 завідомо неправдиві відомості про перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція».

Після цього, 18.08.2018 у першій половині дня (точний час слідством не встановлений) після підпису та скріплення особистими печатками зазначеного вище листка непрацездатності лікуючим лікарем ОСОБА_11 та виконувача обов`язки завідуючого 1 інфекційним відділенням ОСОБА_13 , яка не була обізнана про злочинні дії ОСОБА_11 , зазначений підроблений офіційний документ ОСОБА_10 переданий ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману бюджетним коштами прокуратури Сумської області, підроблення та використання завідомо підробленого документа, ОСОБА_8 28.08.2017 звернувся з офіційним документом, а саме: письмовою заявою до прокурора Сумської області ОСОБА_9 щодо надання невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки, зазначивши при цьому завідомо недостовірні відомості щодо втрати працездатності у період з 07.08.2017 по 18.08.2017.

Таким чином, ОСОБА_8 підробив офіційний документ - зазначену вище заяву, яка передбачена нормативними актами, а саме: п.2 розділу 6 Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 12.10.2016 №357; Збірником уніфікованих форм організаційно- розпорядчих документів, схваленого протоколи методичної комісії Державного комітету архівів України від 20.06.2006 №3.

До вказаного підробленого документу - заяви ОСОБА_8 додав завідомо підроблений офіційний документ - листок непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017 року, у якому зазначені неправдиві відомості про його перебування на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.И. Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція».

Таким чином, ОСОБА_8 використав зазначені вище завідомо підроблені документи.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_8 від 28.08.2017 наказом прокурора Сумської області № 732вк від 30.08.2017 йому надано 12 календарних днів невикористаної відпустки у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 4 по 15 вересня 2017 року за період роботи з 29.12.2016 по 28.12.2017.

На підставі використання ОСОБА_8 завідомо неправдивого документа - листка непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017, йому нараховано 11466,72 грн. та виплачено на картковий рахунок 9230,71 грн., у тому числі за перші 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок фонду оплати праці прокуратури Сумської області нараховано 4777, 80 грн., а фактично виплачено 3846, 13 грн., а за інші 7 днів - за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області нараховано 6688,92 грн., а фактично виплачено 5384,58 грн.

За період відпустки з 4 по 15 вересня 2017 ОСОБА_8 за рахунок фонду оплати праці прокуратури Сумської області виплачено шляхом перерахування на картковий рахунок грошові кошти у сумі 11908,07 грн., якими він розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 незаконно заволодів бюджетними грошовими коштами прокуратури Сумської області на суму 15 754, 20 грн. та бюджетними грошовими коштами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області на суму 5384,58 грн.

Всього ОСОБА_8 заволодів бюджетними грошовими коштами на загальну суму 21 138,78 грн.

Незаконно заволодівши шляхом обману бюджетними грошовими коштами у сумі 21 138,78 грн., підробивши офіційним документ - письмову заяву до прокурора Сумської області ОСОБА_9 щодо надання невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки з 04.09.2017, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки та використавши завідомо підроблені офіційні документи - вказану вище заяву та листок непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017, у якому зазначені неправдиві відомості про його перебування на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.И. Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція», ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

На підставі вищевикладеного, органи досудового розслідування кваліфікували дії ОСОБА_8 :

- за вчинення умисних, протиправних, суспільно небезпечних дій, які полягли у заволодінні чужим майном - бюджетними грошовими коштами прокуратури Сумської області у сумі 15 754, 20 грн. та бюджетними грошовими коштами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області на суму 5384,58 грн., а всього на загальну суму 21 138,78 грн. за ч.1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство);

- за вчинення умисних, протиправних, суспільно небезпечних дій, які полягли у підробленні офіційного документу - письмової заяви до прокурора Сумської області ОСОБА_9 щодо надання невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки з 04.09.2017, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки - за ч. 1 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа;

- за вчинення умисних, протиправних, суспільно небезпечних дій, які полягли у використанні завідомо підроблених документів - письмової заяви до прокурора Сумської області ОСОБА_9 щодо надання невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки з 04.09.2017, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки та листка непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017, у якому зазначені неправдиві відомості про його перебування на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція», ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використанні завідомо підробленого документа.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав.

Суд, допитавши обвинуваченого, свідків сторін кримінального провадження, а також зібрані сторонами докази, дійшов до висновку про те, що: з одного боку не всі фактичні обставини обвинувального акту знайшли підтвердження під час судового розгляду, з іншого не всі пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та надані стороною захисту докази узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами. За таких обставин, суд, мотивуючи рішення, вважає за доцільне детально зупинитись на оцінці кожного з наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

І в першу чергу суд вважає за доцільне дослідити твердження сторони захисту, озвучене під час судових дебатів, про необхідність визнання недопустимими усіх доказів сторони обвинувачення через те, що досудове розслідування проводилось слідчими органів прокуратури, а не слідчими органу поліції, а також що місце проведення досудового розслідування визначено не Генеральним прокурором як керівником прокуратури вищого рівня.

На переконання суду такі твердження не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.

Так, ОСОБА_8 . Наказом Генерального прокурора України №605к від 18.09.2015 року призначений на посаду заступника прокурора Сумської області (а.с. 125 - т.1), то він є працівником правоохоронного органу. За таких обставин, в силу положень п.1 ч.4 ст.216 КПК, а також - абзацу третього п.1 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України органи прокуратури є тими компетентними органами, які мали право здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_8 .

Крім того, оскільки місцем вчинення кримінальних правопорушень, що інкриміновані ОСОБА_8 , є місто Суми, то визначення прокурором процесуальним керівником кримінального провадження (начальником відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 ) слідчих прокуратури Сумської області для здійснення досудового розслідування відповідає і узгоджується з положеннями ч.ч.1,2 ст. 218 КПК України.

При цьому, посилання сторони захисту на ч.5 ст.218 КПК України є необґрунтованим, оскільки згідно положень вказаної статті керівник органу прокуратури вищого рівня вирішує спори про підслідність, але в даному випадку в матеріалах справи відсутні відомості про те, що питання підслідності кримінального провадження щодо ОСОБА_8 було спірним.

За таких обставин, у суду відсутні підстави визнання усіх доказів сторони обвинувачення недопустимими через порушення правил підслідності.

Слід зазначити і про те, що під час судового розгляду стосовно частини доказів, що надані стороною обвинувачення, сторона захисту не висловлювала зауважень щодо їх належності і допустимості, а обставини, які підтверджуються такими доказами, не оспорювались обвинуваченим і узгоджуються з показами допитаних в судовому засіданні свідків сторони захисту.

Так, як зазначалось вище, ОСОБА_8 працює на посаді заступника прокурора Сумської області і така обставина підтверджена наданою копією відповідного наказу Генпрокурора (а.с. 125 - т.1) і не заперечувалась як самим обвинуваченим, так і його захисниками.

Не ставились під сумнів стороною захисту і обставини того, що ОСОБА_8 за його заявою від 10.07.2017 року та на підставі Наказу прокурора Сумської області №534 вк від цього ж дня було надано додаткову оплачувану відпустку за вислугу понад 10 років тривалістю 15 календарних днів з 07 по 21 серпня 2017 року за період роботи з 29.12.2016 по 28.12.2017 року та частину щорічної основної відпустки тривалістю 2 календарних дні з 22 по 23 серпня 2017 року за період роботи з 29.12.2016 по 28.12.2017 року. Дана обставина підтверджена відповідними документами: заявою та Наказом (а.с. 120,121-т.1) і узгоджується з показами самого ОСОБА_8 , а також показами представника потерпілого ОСОБА_6 , і допитаних в якості свідків сторони обвинувачення та сторони захисту: дружини обвинуваченого ОСОБА_15 , тестя обвинуваченого ОСОБА_16 , спеціаліста відділу документального забезпечення прокуратури Сумської області ОСОБА_17 , водія прокуратури ОСОБА_18 , головного спеціаліста відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Сумської області ОСОБА_19 .
На підтвердження того, що ОСОБА_8 у період часу з 08.08.2017 року по 13.08.2017 року знаходився на відпочинку у готелі MarMaros за адресою: Івано-Франківська область, Яремчанський район, с.Поляниця, вул.Урочище Вишня,260, стороною обвинувачення надано: лист-відповідь на запит прокуратури за підписом адміністратора Апарт-готелю MarMaros ОСОБА_20 з додатками копіями рахунків №П- та № НОМЕР_1 (а.с. 102-104 - т.1), протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.03.2017,04.10.2017,05.10.2017 (а.с.105-115 т.1), виписка з рахунку готелю «Вілла Вікторія», розрахунок та оригінал сторінки журналу обліку замовлень відвідувачів готелю за серпень 2017 року, що надані органам досудового розслідування директором готелю «Вілла Вікторія» під час допиту (170-172 - т.1), витяг з ІП «Відеоконтроль-Рубіж» (а.с. 212 т.1), інформація в електронному вигляді на CD-диску, що є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 31.10.2017 року, стосовно абонента телекомунікаційних послуг щодо з`єднань номеру мобільного зв`язку НОМЕР_2 із зазначенням даних про тривалість з`єднань, типу з`єднань, ІМЕІ, прив`язки до місцевості із зазначенням адреси встановлення базової станції та азимуту (а.с. 215-218 т.1).

Допустимість та достовірність вказаних доказів стороною захисту не оспорювалось. У суду також відсутні підстави: як для визнання їх неналежними чи недопустимими, так і - сумніватись у достовірності обставин, які такі докази підтверджують.

В той же час, надану суду на підтвердження обставини перебування ОСОБА_8 на відпочинку в с.Поляниця, Яремчанського району, Івано-Франківської області, у період з 08.08.2017 по 13.08.2017 року довідку складену УОТЗ ГУНП в Сумській області від 08.11.2017 року №1337/18/01-2017дск суд вважає недопустимим доказом, оскільки він здобутий не в порядку, передбаченому КПК (а.с. 9-24 т.2).

Так, як вбачається з матеріалів, вказана довідка була складена на виконання доручення прокурора процесуального керівника, яке надавалось оперативному підрозділу органу поліції 02.11.2017 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000304 відносно підозрюваного ОСОБА_8 (7-8 т.2).

Зі змісту вказаного доручення вбачається, що прокурор просив оперативний підрозділ проаналізувати відомості, які було отримано органами досудового розслідування в результаті проведеного тимчасового доступу до інформації оператора телекомунікаційних послуг ПрАТ «МТС Україна» про з`єднання абонентського номеру мобільного телефону НОМЕР_2 з іншими абонентами або користування послугами Інтернет з прив`язкою до базових станцій та з урахуванням отриманої інформації ІП «Відеоконтроль-Рубіж», а також - надати за результатами такого аналізу відповіді на поставлені у дорученні питання.

Тобто, фактично прокурор доручив оперативному підрозділу провести оцінку доказів здобутих в порядку ст.93 КПК та в результаті вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, що суперечить вимогам ст.ст.41,94 КПК, оскільки відповідно до цих норм: оперативні підрозділи органів Національної поліції можуть здійснювати за дорученням прокурора виключно слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, а оцінку зібраних під час досудового розслідування доказів компетентні здійснювати тільки слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд і оперативні підрозділи такою компетенцією не наділені.

Крім того, обвинувачений суду пояснював, що серпневу відпустку у 2017 році та поїздку у цій відпустці у Буковель вони з родиною планували заздалегідь, дружина обрала готель для відпочинку та внесла передплату про їх відпочинок з 07.08.2017 року. Проте, виїхати на відпочинок їм вдалось на автомобілі з номерним знаком НОМЕР_3 лише ввечері 07.08.2017 року та прибути на місце відпочинку 08.08.2017 року. Але заселились і відпочивали вони у іншому готелі, оскільки у заброньованому готелі вимагали оплати всього періоду, не зважаючи на те, що вони приїхали із запізненням на добу. Відпочивали до 13.08.2017 року, після чого повернулись до м.Суми.

Такі покази обвинуваченого підтверджуються показами свідків сторони захисту: ОСОБА_15 , ОСОБА_21 і вони узгоджуються з наданими стороною обвинувачення доказами отриманими від працівників готелів MarMaros та «Вілла Вікторія», про які зазначено вище.

Також в судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_8 після виходу з відпустки у серпні 2017 року звертався до прокурора області ОСОБА_9 з заявою про перенесення частини невикористаних днів серпневої відпустки на інший період і це було пов`язано з такими обставинами.

Так, як показала суду спеціаліст відділу документального забезпечення прокуратури Сумської області ОСОБА_17 , яка працює у приймальні ОСОБА_8 , останній, перебуваючи у відпустці в серпні 2017 року, телефонував їй і просив дізнатись у відділі кадрів порядок оформлення лікарняного під час перебування у відпустці. Вона виконала таке прохання, підготувала проект заяви згідно роз`яснень працівників відділу кадрів, а ОСОБА_8 після виходу з відпустки на роботу, підписав надруковану нею заяву, до заяви приклав листок непрацездатності і вона віднесла вказані документи до відділу кадрів.

Судом досліджено заяву від 28.08.2017 року надруковану від імені заступника прокурора області ОСОБА_8 адресовану Прокурору Сумської області ОСОБА_9 , про яку зазначала свідок ОСОБА_17 , в якій міститься прохання вважати невикористаними 12 календарних днів щорічної відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному та надання цих днів з 04.09.2017 року. Додатком до заяви є листок непрацездатності серії АДЕ №697717 (а.с. 117-118 т.1).

Сторона обвинувачення вважає, що вказана заява є офіційним документом та, відповідно, предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, у зв`язку з чим, як зазначалось вище, обвинувачує ОСОБА_8 у її підробці, а також у використанні такої заяви та листка непрацездатності, як завідомо підроблених документів, тобто, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.4 ст.358 КК України.

Сторона захисту вважала, що вказана заява не є предметом злочину, передбаченого ст.358 КК України, та на підтвердження своєї позиції надала суду висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення змісту окремих норм кримінального законодавства України, який виготовлено Інститутом держави і права ім. В.М.Корецького (а.с. 173-180 т.2).

Проте, суд не може покласти в основу судового рішення такий висновок експерта як доказ та вважає його недопустимим, оскільки він здобутий з порушенням порядку, визначеному КПК. Так, на вирішення експерту було поставлено питання щодо предмету кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.358,366 КК України, що є питанням права. В той же час, ч.1 ст.242 КПК України містить пряму заборону на проведення експертизи для з`ясування питань права.

З питання ж наявності чи відсутності в діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,4 ст.358 КК України, щодо підроблення та використання підробленої заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Диспозицією ч.1 ст.358 КК України передбачено, що кримінальна відповідальність може наставати за підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, а ч.4 цієї статті за використання завідомо підробленого документа.
Предметом злочинів, передбачених ст. 358 КК, є офіційний документ. У примітці до ст. 358 КК вказано, що слід розуміти під офіційним документом, а саме: під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що:

1)містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності,

2)що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів,

3)що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
В даному випадку: по-перше, заява від 28.08.2017 року хоча і містить зафіксовану у паперовому вигляді інформацію, проте, така інформація не підтверджує і не посвідчує події, явища чи факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру. Така заява є внутрішнім документом організаційного характеру,яка лише містить прохання ОСОБА_8 , як працівника, адресоване керівнику установи, в якій він працює, про надання йому невикористаних днів відпустки. І сама по собі заява не надала і не могла надати ОСОБА_8 права на таку відпустку. В той же час, саме керівник, якому адресована така заява, приймає рішення самостійно, а вже саме рішення здатне надати право на відпустку та спричинити наслідки правового характеру. В даному випадку, як вбачається з наданих стороною обвинувачення доказів, на підставі заяви ОСОБА_8 прокурором Сумської області ОСОБА_22 30.08.2017 року було видано Наказ №732вк, яким ОСОБА_8 надано 12 календарних днів невикористаної через тимчасову непрацездатність відпустки у період з 4 по 12 вересня 2017 року (а.с. 119 т.1), а бухгалтерією на підставі такого наказу нараховано та виплачено ОСОБА_8 відповідні кошти за такі дні відпустки (а.с. 122,124 т.1).
По-друге, очевидним є те, що заява від 28.08.2017 року складена ОСОБА_8 не у зв`язку з його професійною чи службовою діяльністю, оскільки не направлена на виконання професійних чи службових завдань чи обов`язків, а у заяві йдеться про бажання і прохання ОСОБА_8 реалізувати своє право, як працівника органу прокуратури, на відпустку.

По-третє, заява про надання відпустки є документом, який складається у довільній формі і не має реквізитів чи форми, яка б була затверджена законом.

Таким чином, заява ОСОБА_8 від 28.08.2017 року не відповідає жодному з наведених у диспозиції та примітці до ст.358 КК України критеріїв, а тому не є офіційним документом та суд не може вважати її предметом кримінального правопорушення.

Посилання ж сторони обвинувачення на Наказ Генерального прокурора від 12.10.2016 року №357, який діяв до 18.12.2017 року, «Про затвердження Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України» (далі Положення) та на Збірник уніфікованих форм організаційно-розпорядчих документів, схваленого протоколами методичної комісії Державного комітету архівів України від 20.06.2006 року №3 (далі Збірник), як на нормативно-правові акти, якими встановлено форму та реквізити заяви на відпустку, є безпідставними.

Так, згідно примітки до ст.358 КК України, форма та реквізити офіційного документу, як предмету злочину, повинні бути встановлені законом, а не іншим нормативно-правовим актом.

В даному випадку Положення не є законом, а є нормативно-правовим актом, яким визначаються основні напрями організації роботи з кадрами в органах прокуратури України та у п.2 розділу 6 якого лише зазначено, що відпустки працівникам надаються на підставі їх заяв, погоджених із безпосереднім керівником та заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, поданих за 2 тижні до початку відпустки. Жодних вимог щодо форми чи реквізитів даним нормативно-правовим актом не встановлено.

Збірник же в силу положень ст.117 Конституції України взагалі не являється нормативно-правовим актом, а має лише інформаційний характер, оскільки не проходив процедуру реєстрації в Міністерстві юстиції України і може використовуватись, а може і не застосовуватись в діловодстві взагалі.

Оскільки предмет є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, що пов`язаний з об`єктом вказаного правопорушення, а в даному випадку встановлено, що заява ОСОБА_8 не є предметом кримінального правопорушення, то, відповідно, і в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, щодо підроблення заяви від 28.08.2017 року ОСОБА_8 до прокурора Сумської області ОСОБА_9 про надання невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки, а також кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України в частині використання вказаної заяви, як підробленого документу.
Перевіряючи доказами обставини хвороби та перебування ОСОБА_8 на лікарняному під час відпустки, а також отримання і використання ним листка непрацездатності судом встановлено цілий ряд суперечностей в показах самого обвинуваченого, а також неузгодженість його показів з показами свідків та іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, обвинувачений в судовому засіданні зазначав, що виїзжати на запланований заздалегідь відпочинок вони з дружиною планували у п`ятницю, коли він повернеться з роботи, проте, у п`ятницю (04.08.2017 року) вдень йому стало зле, а ввечері піднялась температура до 40 градусів, тому виїзд на відпочинок вимушені були перенести. Всі вихідні його стан не покращувався та до того ж шкіра обличчя вже вранці в суботу мала жовтий колір, тому, побоюючись, що це симптоми гепатиту, у понеділок він звернувся у лікарню.

Покази з цього питання свідків сторони захисту дружини ОСОБА_15 , тестя ОСОБА_21 , водія ОСОБА_18 підтверджують пояснення обвинуваченого, а саме: те, що вже в п`ятницю ОСОБА_8 мав симптоми хвороби та йому було зле і у вихідні.

При цьому, водій ОСОБА_18 повідомляв, що він відвіз ОСОБА_8 з роботи раніше, бо останній кашляв, погано себе почував та мав червоний колір обличчя. По таким симптомам йому здалось у ОСОБА_8 висока температура.

ОСОБА_15 також повідомила про те, що її чоловік в п`ятницю раніше ніж зазвичай повернувся додому з високою температурою, ввечері йому було ще гірше і вони «збивали» температуру.

ОСОБА_21 показав, що приїхав до родини ОСОБА_23 у п`ятницю близько 15-00 години та дуже здивувався, коли побачив вдома ОСОБА_8 . Останній пояснив йому, що захворів, тому раніше приїхав з роботи. Також за словами свідка, як ввечері, так і вранці у ОСОБА_8 були наявні такі симптоми хвороби: бліда шкіра обличчя, надмірна пітливість, блиск в очах та «горіння» вух, що свідчило, на його думку, про високу температуру.

В той же час, в медичній картці стаціонарного хворого №986 міститься інформація про те, що ОСОБА_8 захворів 06.08.2017 року і ця інформація зазначена поряд з іншою інформацією про особу обвинуваченого, яку надавав сам ОСОБА_8 : щодо прізвища, ім`я та по-батькові, дати народження, віку, номеру телефону, номеру паспорта, місця проживання та місця роботи, даних про дружину та її номер телефону.

Таким чином, покази обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків сторони захисту щодо початку перебігу хвороби різняться з даними, які він же надав у лікарні під час заповнення паспортної частини медичної картки.

І це не єдина суперечність між показами обвинуваченого та іншими доказами у справі.

Так, надаючи пояснення суду, обвинувачений ОСОБА_8 зазначав про те, що опинився у ОСОБА_10 в кабінеті випадково, заздалегідь з нею не домовлявся про відвідування лікарні, що її кабінет був відкритим і тому він зайшов саме до неї, розповів про своє самопочуття та бажання здати аналізи, щоб підтвердити чи спростувати свої побоювання з приводу наявності у нього вірусу гепатиту. Спочатку ОСОБА_10 , за словами обвинуваченого, не хотіла його приймати, проте, коли він назвав свою посаду та місце роботи, то почала йому задавати багато питань, зокрема: чи хворів на гепатит, чи здавав аналізи з цього приводу.

Свідок ОСОБА_10 , яка 07.08.2017 року виконувала обов`язки головного лікаря, а взагалі займає посаду заступника головного лікаря комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького», суду повідомила, що ОСОБА_8 вона прийняла за проханням, але конкретну особу, яка зверталась до неї з таким проханням, не пам`ятає, оскільки до неї достатньо часто звертаються з проханнями. В цьому випадку прохання звучало, як: «оглянути та надати допомогу ОСОБА_8 ». Безпосередньо з ОСОБА_8 з приводу їх зустрічі 07.08.2017 вони не спілкувались і вона не здогадувалась хто прийде за проханням. Проте, коли ОСОБА_8 прийшов до неї в кабінет, то вона пригадала, що 15 років тому вона його бачила, але це не мало жодного відношення до даної ситуації. ОСОБА_8 зайшов, привітався та запитав: «чи телефонували їй?». Хворим він не виглядав, але скаржився на те, що у нього підвищена температура, нежить, першіння у горлі. Оскільки у неї в кабінеті немає відповідних умов, то вона його не оглядала, а покликала до свого кабінету лікаря ОСОБА_11 . Чекаючи лікаря, вони з ОСОБА_8 обмінялись номерами телефонів та спілкувались. Вона розповідала йому про те, що у їх лікарні він може лікуватись тільки в умовах стаціонару. З розмови вона зрозуміла, що ОСОБА_8 потрібен лікарняний, тому вони обговорили строки видачі листка непрацездатності мова йшла про 10-12 днів. Про те, що ОСОБА_8 не буде перебувати на стаціонарі, що перебуває у відпустці та має наміри виїжджати на відпочинок за межі міста він нічого не говорив (зі слів свідка - коли б знали про такі обставини, то листка непрацездатності не видавали б, а питання б вирішували по іншому). Під час розмови вони говорили про ОРВІ, а розмов про гепатит чи симптоми такої хвороби не було взагалі. Коли в кабінет зайшла лікар ОСОБА_11 , то вона представила їй ОСОБА_8 як заступника прокурора Сумської області та попросила віднестись до нього, як до поважної людини, оглянути його, надати допомогу (призначити лікування та обстеження) і видати листок непрацездатності. При цьому, ОСОБА_11 питань не задавала та не обговорювала з нею питання лікування ОСОБА_8 , а разом з ОСОБА_24 відразу направились у приймальне відділення.

Допитана в якості свідка лікар комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького» ОСОБА_11 розповідала суду, що ОСОБА_8 вона бачила тільки один раз, коли у серпні 2017 року, в обідній час, її до свого кабінету покликала ОСОБА_10 , яка представила його як поважну людину заступника прокурора Сумської області, та, озвучивши скарги ОСОБА_8 на хворобливий стан (підвищену температуру, кашель, біль у горлі), попросила його пролікувати, а також сказала, щоб він здав аналізи. Вона це зрозуміла так, що ОСОБА_8 не потребує стаціонарного лікування, а йому потрібен листок непрацездатності. Відразу вона разом з ОСОБА_8 пройшли до приймального відділення, де медична сестра за даними, які повідомляв про себе ОСОБА_8 , оформила так звану паспортну частину медичної карки стаціонарного хворого, внесла дані до відповідного Журналу обліку прийому хворих. ОСОБА_8 скаржився лише на «закладений ніс», але вона сумнівалась у тому, що він взагалі хворий, оскільки хворим не виглядав, був активним та дуже поспішав. Про гепатит мови ані вона, ані ОСОБА_8 не вели. На її думку, він не потребував лікування та медичної допомоги і без прохання ОСОБА_10 у неї б не було підстав «лікувати» ОСОБА_8 .

Тобто, покази обвинуваченого щодо причини звернення до лікарні та обставин його прийому лікарями також є відмінними від показів самих лікарів.

При цьому, те, що ОСОБА_10 в своїх показах зазначила, що не оглядала ОСОБА_8 в своєму кабінеті, а в обвинувальному акті зазначено зворотнє на суть та обсяг обвинувачення не впливає, бо не є суттєвою та не вирішальною обставиною.

В цілому, покази ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , надані в судовому засіданні, хоча і були стримані, проте, логічні і послідовні, тому не викликають сумнівів. Підстав вважати, що вказані свідки обмовили обвинуваченого у суду немає, оскільки жодна з цих свідків не перебували та не перебувають ані в дружніх, ані в неприязних відносинах з ним, і сприймали ОСОБА_8 виключно як поважну в їх очах людину. До того ж, вказані свідки є медичними працівниками, тобто, мають компетенцію та можливість фахово визначити наявність чи відсутність симптомів хвороби у пацієнта, що звернувся у лікарню, тим більше інфекційної, на якій вони спеціалізуються.

Не співпадають з іншими доказами, дослідженими судом, покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він з`явився до лікарні зранку у понеділок та провів там пів-дня.

Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 зазначили, що ОСОБА_8 прийшов до лікарні та був там в обідній час. При цьому, в кабінеті ОСОБА_10 , як показала остання, ОСОБА_27 провів 15-20 хвилин, а у стаціонарі, як показала свідок ОСОБА_11 , - близько 30 хвилин.

З інформації, що міститься у «Медичній картці стаціонарного хворого №986» та у Журналі обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації зазначено час госпіталізації та прийому: 14-00 год та, відповідно, 14-10.

З інформації, яка міститься в електронному вигляді на CD-диску, що є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 31.10.2017 року, стосовно абонента телекомунікаційних послуг щодо з`єднань номеру мобільного зв`язку НОМЕР_2 вбачається, що особа, яка користується вказаним номером 07.08.2017 року зранку двічі ( о 9:18:33 та о 9:19:43) на декілька секунд (7 секунд у першому випадку та 9 секунд у другому) потрапляла в зону дії базової станції, за адресою: м.Суми, вул. 20-років Перемоги, далі потрапляючи у зону дії базових станцій по вул.Герасима Кондратьєва, 137 ( в першому випадку) та вул. Кірова, 106 ( у другому випадку).

В подальшому, цього ж дня у період часу з 13:37:11 до 14:32:52, тобто, у період загальною тривалістю 56 хвилин 3 секунди, особа, яка користується вказаним номером, постійно перебувала в зоні дії базової станції, за адресою: м.Суми, вул. 20-років Перемоги (за місцем знаходження комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького»). При цьому, о 13:51:15 та 13:51:18 були з`єднання номеру мобільного телефону НОМЕР_2 з номером мобільного телефону, яким користується ОСОБА_10 , а саме: НОМЕР_4 .

Такі дані узгоджуються з показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про час прибуття та тривалість перебування ОСОБА_8 у лікарні, а також про обмін номерами мобільних телефонів між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 під час їх спілкування в кабінеті останньої.

До тверджень же обвинуваченого, його дружини та її батька про те, що не ОСОБА_8 є користувачем вказаного телефону, а також до пояснень ОСОБА_8 та його дружини про те, що в той день цим номером користувалась тільки дружина обвинуваченого ОСОБА_15 і що вона зранку залишила ОСОБА_8 у лікарні, а сама до обіду їздила по своїм справам, слід віднестись критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими дослідженими доказами у справі.

Так, по-перше,тривалість перебування абонента номеру НОМЕР_2 в зоні дії базової станції, за адресою: м.Суми, вул. 20-років Перемоги, зранку 07.08.2017 року: 7 секунд в першому випадку о 9:18:33, та 9 секунд у другому випадку - о 9:19:43, є не достатнім для того, щоб зупинитись для висадки пасажира і через 7 секунд вже опинитись на вул.Герасима Кондратьєва, 137 ( в першому випадку) та через 9 секунд на вул. Кірова, 106 ( у другому випадку).

По-друге, факт з`єднання телефону НОМЕР_2 з номером мобільного телефону, яким користується ОСОБА_10 , що мав місце о 13:51:15 та 13:51:18, дає підстави стверджувати, що, перебуваючи у лікарні ОСОБА_8 використовував саме номер мобільного телефону НОМЕР_2 . І це підтверджувала свідок ОСОБА_10 , зазначаючи про те, що ОСОБА_8 07.08.2017 року розпочав відвідування лікарні саме з візиту до неї та під час їх спілкування у її кабінеті вони обмінялись номерами телефонів і він називав саме номер телефону НОМЕР_2 , як такий, по якому з ним можна з`єднатись, а у подальшому, 18.08.2017 року, він їй телефонував з вказаного номеру.

По-третє, ОСОБА_8 , перебуваючи в лікарні та повідомляючи свої автобіографічні та особисті дані, які були внесені до медичної картки стаціонарного хворого №986 та які могли стати відомі медпрацівнику лише особисто від ОСОБА_8 , вказав про те, що його номер телефону НОМЕР_2 , а телефон його дружини ОСОБА_15 НОМЕР_5 (а.с. 213 т.1).

При цьому, дружина обвинуваченого - ОСОБА_15 , бронюючи номери для відпочинку у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та проживаючи у готелі MarMaros зазначала як контактний номер телефону саме номер НОМЕР_5 , і чомусь не вказала номер, яким, за версією обвинуваченого та згідно показів ОСОБА_15 в судовому засіданні, користується вся родина і переважно ОСОБА_15 (а.с. 170,102 т.1).

По-четверте, у наказах про чергування оперативних працівників прокуратури області з січня по грудень 2017 року зазначено номер мобільного телефону ОСОБА_8 НОМЕР_2 , та в листах погодженнях ОСОБА_8 ставив свої підписи, не вказуючи жодних зауважень з приводу того, що даний номер мобільного телефону не перебуває у його користуванні (а.с 4-63 т.3).

По-п`яте, органи досудового розслідування, направляючи обвинувальний акт до суду, з метою належного судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 вказали номер телефону НОМЕР_2 , як номер мобільного зв`язку, по якому можливо здійснити виклик обвинуваченого до суду (а.с. 27,30,48 т.1). І слід зазначити, що саме по вказаному номеру ОСОБА_8 викликався до суду, про що свідчать телефонограми складені помічником судді та секретарем судового засідання (а.с. 28,75).

Сукупність вищезазначених доказів дає суду підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_8 є користувачем номеру НОМЕР_2 та саме він перебував у період часу загальною тривалістю 56 хвилин 3 секунди, з 13:37:11 до 14:32:52, в зоні дії базової станції, за адресою: м.Суми, вул. 20-років Перемоги, тобто, у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького».

Надана ж стороною захисту копія типового договору про надання послуг мобільного зв`язку по номеру НОМЕР_2 , який укладався ще в 2008 році між оператором та дружиною обвинуваченого - ОСОБА_15 (а.с. 216 т.2), не є беззаперечним доказом того, що тільки дружина може користуватись цим номером, оскільки договір не встановлює обмежень чи заборон щодо користування вказаним номером іншими особами чи особою, які не є стороною цього договору.

Крім того, факт укладення договору дружиною обвинуваченого у 2008 році, як і покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про те, що вони знають й інший номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_8 , не спростовують обставин, встановлених судом на підставі досліджених в суді та проаналізованих вище доказів про те, що номер телефону НОМЕР_2 був саме у користуванні ОСОБА_8 .

Надаючи покази, ОСОБА_8 стверджував, що єдиною метою його звернення до лікарні у понеділок було з`ясування наявності чи відсутності у нього хвороби гепатиту та отримання медичної допомоги, оскільки у нього двоє дітей і він дуже хвилювався, щоб не зашкодити їх здоров`ю.

В той же час, з його ж пояснень жовтий колір обличчя, як симптом ймовірної хвороби гепатиту, він помітив ще у суботу і стан його був доволі критичним через високу температуру. За таких обставин, залишається незрозумілим: чому ОСОБА_8 , сильно хвилюючись за дітей та маючи критичний стан, чекав до понеділка.

Крім того, симптом жовтої шкіри помітив тільки ОСОБА_8 та його дружина, інші ж свідки, а саме: свідок ОСОБА_18 вказував на те, що у п`ятницю ввечері колір обличчя ОСОБА_8 був червоним, свідок ОСОБА_21 говорив,що ввечері в п`ятницю та вранці у суботу колір шкіри обличчя ОСОБА_8 був блідим, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , взагалі не бачили у ОСОБА_8 симптомів будь-якої хвороби та коли ОСОБА_8 у понеділок відвідував лікарню, то про гепатит мова не йшла ані з ОСОБА_10 , ані з ОСОБА_11 взагалі. Жоден із документів, що перевірявся судом, не містить інформації про те, що ОСОБА_8 заявляв лікарям про такий симптом гепатиту, як жовта шкіра, мав такий симптом або вказував, просив, вимагав, через сильне хвилювання за здоров`я дітей, про необхідність перевірити наявність чи відсутність у нього хвороби гепатиту.

При цьому, дійсно, з дослідженого в судовому засіданні Журналу реєстрації аналізів та їх результатів гематологічних досліджень, а також протоколу огляду речей і документів від 11.10.2017 року вбачається, що Журнали, вилучені органами досудового розслідування під час обшуку у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького», містять відомості про те, що ОСОБА_8 07.08.2017 року здавав аналізи (а.с. 133-164 т.1).

Про здачу аналізів ОСОБА_8 07.08.2017 року повідомляли і свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 .

Але, свідок ОСОБА_11 говорила, що ОСОБА_8 здавав загальні аналізи, свідок ОСОБА_10 вказувала на те, що без здачі аналізів листка непрацездатності ОСОБА_8 б не видали, а наявність результатів аналізу ОСОБА_8 на вірус гепатиту свідок ОСОБА_10 пояснила тим, що їх лікарня усіх хворих перевіряє на цей вірус, тому аналіз на вірус гепатиту здавав і ОСОБА_8 .

Таким чином, наявність результатів аналізів в документації в даному випадку не можна вважати беззаперечним доказом того, що підставою для звернення ОСОБА_8 до лікарні була його хвороба, а не бажання отримати лікарняний.

Надаючи пояснення суду, ОСОБА_8 також вказував про те, що не знав і не розумів, що його оформили у лікарню на стаціонарний режим. При цьому розповідав, що коли лікарі його оглянули та він здав аналізи, то було виключено діагноз гепатиту, проте, встановлено діагноз: аденоїдна вірусна інфекція та оскільки через хворобу його стан був критичним, то йому пропонували інтенсивно лікуватись і, навіть, запропонували стаціонарне лікування. На його питання: «що будуть робити?», йому відповіли: «що надаватимуть уколи та пігулки і що є палата, де він буде лікуватись». Але, порадившись з дружиною, вирішили, що таке лікування вони здатні забезпечити без лікарів. І, враховуючи це, а також, щоб не псувати відпустку своїй сім`ї, він вирішив лікуватись самостійно. Купили ліки, дружина йому зробила укол, та коли йому стало легше, вони виїхали на відпочинок у Буковель. На 3-4 день він вже себе дуже добре почував.

Як вже зазначалось вище, ані свідок ОСОБА_10 , ані свідок ОСОБА_11 хворобливого і, тим більше, критичного стану хвороби ОСОБА_8 не бачили. ОСОБА_10 зазначала, що в їх закладі режим лікування тільки стаціонарний і вони з ОСОБА_8 це обговорювали.

Свідок ОСОБА_11 вказувала на те, що діагноз «аденовірусна інфекція» та симптоми такої хвороби, які містяться у медичних документах, вона придумала та записала сама, бо ОСОБА_8 не мав симптомів такої хвороби і, на її переконання, не був хворим взагалі. Коли до медичної картки був занесений неправдивий діагноз, то у ОСОБА_8 запитували про те: «чи згоден він з діагнозом?», а він ставив підписи, що свідчило про його згоду. На її думку, ОСОБА_8 розумів, що його оформлюють на стаціонарне лікування, але він не цікавився умовами перебування у лікарні та не мав із собою речей. При цьому, він не повідомляв про те, що планує виїжджати за межі міста Суми,а після оформлення медичної документації та здачі загальних аналізів ОСОБА_8 швидко покинув стаціонар, не поцікавившись: ані планом лікування, ані призначеннями ліків та рецептами. Після цього жодного разу вона ОСОБА_8 не бачила і не спілкувалась з ним.

Слід звернути увагу на те, що на прийом до ОСОБА_10 . ОСОБА_8 прийшов до адміністративно-господарського корпусу, потім ОСОБА_11 повела його до приймального відділення, де ОСОБА_8 надавав свої особисті дані та ставив підписи у документах.

Допитана в якості свідка медсестра ОСОБА_25 , що заповнювала паспортну частину медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 та Журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації повідомила про те, що роз`яснювала останньому про режим лікування і пацієнт не відмовлявся та не повідомляв їй про те, що не має намірів такого режиму дотримуватись.

Таким чином, покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не знав, що його оформляють як стаціонарного хворого.

Суд вважає, що за вказаних обставин не потрібно володіти спеціальними знаннями для того, щоб зрозуміти, що в даному випадку ОСОБА_8 було визначено саме стаціонарний режим лікування.

Але, відмову від госпіталізації ОСОБА_8 письмово не оформлював та про свої наміри не відвідувати лікарню нікому з медперсоналу не повідомив.

При цьому, відповідно до п.14 ч.1 ст.1 та п.5 ч. 2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_8 є суб`єктом соціального страхування - застрахованою особою та зобов`язаний дотримуватися режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності.

В даному ж випадку сам обвинувачений ОСОБА_8 вказував у своїх поясненнях на те, що вирішив лікуватись самостійно і жодного разу у період з 08.08.2017 по 18.08.2017 року він лікарів не відвідував, повторно аналізів на здавав та контрольних обстежень не проходив, а про «покращення» свого стану здоров`я 18.08.2017 року повідомив ОСОБА_10 по телефону, після чого прийшов до неї та отримав лікарняний.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з 8 по 18 серпня 2017 року вона ОСОБА_8 не бачила, а ОСОБА_11 не повідомляла їй, що ОСОБА_8 порушує режим лікування та не відвідує стаціонар. 18.08.2017 ОСОБА_8 зателефонував їй, сказав, що почуває себе добре. Після цього вона зателефонувала ОСОБА_11 та сказала, щоб та закрила лікарняний.

Свідок ОСОБА_11 розповіла, що після 07.08.2017 року вона ОСОБА_8 жодного разу не бачила, а в історію хвороби вносила неправдиві дані, зокрема: і про госпіталізацію ОСОБА_8 до 2-го боксу 1 інфекційного відділення, де він ніколи не лікувався, і про щоденні його огляди у період з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року (за винятком вихідних), хоча насправді такі огляди не здійснювала. При цьому розуміла з самого початку, що пацієнт хворим не був, лікуватись не буде, а лише потребує листка непрацездатності і її попросили «пролікувати» його.

Про те, що ОСОБА_8 не перебував на стаціонарному лікуванні вбачається і з показів інших свідків, що допитувались під час судового розгляду:

- свідка ОСОБА_28 , яка проходила лікування у 2 боксі 1 відділення комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім.З.Й.Красовицького» у період з 09.08.2017 по 15.08.2017 року та в цей період на стаціонарному лікуванні жодного чоловіка не перебувало;

- свідка ОСОБА_29 , яка працює медичною сестрою сутки через 4 у лікарні та виконує призначення лікаря хворим, про що ставить підписи у відповідних документах, та яка вказувала на те, що ОСОБА_8 вона не пам`ятає взагалі, а у листі призначень хворого ОСОБА_8 підписи стоять її, проте, відповідати на запитання : чи дійсно вона виконувала призначення щодо ОСОБА_8 , остання відповідати відмовилась, пославшись на ст.63 Конституції України;

- свідка ОСОБА_30 , яка повідомила, що ОСОБА_8 , як стаціонарного хворого, вона не бачила, ніколи не вимірювала йому тиск та температуру, і не виконувала лікарських призначень щодо нього, хоча підписи у листок призначень щодо хворого ОСОБА_8 вона ставила.

Таким чином, вищезазначені докази дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_8 не дотримувався визначений йому лікуючим лікарем ОСОБА_11 режим стаціонарного лікування та взагалі не лікувався у медичному закладі.

Позиція та твердження ОСОБА_8 та його захисників про те, що у разі порушення хворим режиму лікування саме на лікаря покладено обов`язок зробити відповідну відмітку у лікарняному і що такої відмітки у виданому ОСОБА_8 лікарняному немає, ніяким чином не звільняє ОСОБА_8 від тих обов`язків, що визначені п.14 ч.1 ст.1 та п.5 ч. 2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

І на переконання суду, таке порушення режиму лікування ОСОБА_8 вказує на те, що його стан здоров`я не потребував лікування у лікарні, і, тим більше, не був критичним.

Як вже зазначалось вище, свідок ОСОБА_10 показала, що 18.08.2017 року після дзвінка ОСОБА_8 листок непрацездатності був виготовлений. Про те, що у листку непрацездатності ОСОБА_11 вказала неправдиві відомості вона нічого не знала і вказівок їй вносити такі відомості до лікарняного ОСОБА_8 не надавала.

Вироком Зарічного районного суду м.Суми від 23.10.2017 року ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за складання і видачу нею, як службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу листка непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017 року про перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й.Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 року з первинним та заключним діагнозом: «аденовірусна інфекція», а також за внесення до офіційного документу медичної картки стаціонарного хворого №986 завідомо неправдивих відомостей (а.с. 5-6 т.2).

Вказаний вирок не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , оскільки він ухвалений на підставі угоди та визнання винуватості ОСОБА_11 , тому не є і не може бути доказом вини ОСОБА_8 . Такі висновки суду ґрунтуються на позиції, висловленій у п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод».

В той же час, з`ясовані під час розгляду кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 обставини, вказують на те, що листок непрацездатності містить неправдиві відомості, тобто є підробленим.

Так, допитана в судовому засіданні ОСОБА_11 показала, що внесла до «Медичної картки стаціонарного хворого №986» завідомо неправдиві дані: про госпіталізацію ОСОБА_8 до 2-го боксу 1 інфекційного відділення комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького», про огляд ОСОБА_8 08.08.2017, 09.08.2017, 10.08.2017, 11.08.2017, 14.08.2017, 16.08.2017, 17.08.2017 та 18.08.2017 та його стан у ці дні, про період перебування на стаціонарному лікуванні, про первинний та заключний діагнози - «аденовірусна інфекція», а потім, коли на підставі цих даних інші працівники лікарні виписали листок непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017, поставила в ньому свій підпис та скріпила його своєю особистою печаткою.

Про те, що ця інформація була неправдивою зрозуміло з показів свідків: ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , які наводились вище.

Молодша медична сестра 2 інфекційного відділення лікувального закладу ОСОБА_12 суду повідомляла, що не була обізнана про неправдивість даних, внесених у Медичну картку стаціонарного хворого №986, та на підставі таких даних заповнила офіційний бланк листка непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017, форма якого передбачена законом, зазначивши в ньому відомості про перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у обласному комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» у період з 07.08.2017 по 18.08.2017 з первинним та заключним діагнозом - «аденовірусна інфекція».

Свідок ОСОБА_13 суду розповіла про те, що на вказаному лікарняному дійсно є її підпис та особиста печатка, які вона поставила на документ, оскільки виконувала обов`язки завідуючого 1 інфекційним відділенням 18.08.2018, але про те, що у вказаному документі є неправдиві відомості їй не було відомо, ОСОБА_8 особисто вона не бачила і не знає.

Саме зазначений підроблений офіційний документ - листок непрацездатності серії АДЕ №697717 від 18.08.2017 отримав ОСОБА_8 .

При цьому, з інформації, яка міститься в електронному вигляді на CD-диску, що є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 31.10.2017 року, стосовно абонента телекомунікаційних послуг щодо з`єднань номеру мобільного зв`язку НОМЕР_2 вбачається, що 18.08.2017 року було два з`єднання між номерами телефонів, якими користуються ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а саме: об 11:00:58 тривалістю 52 секунди та о 13:13:20 тривалістю 10 секунд, що узгоджується з показами свідка ОСОБА_10 в тій частині, що 18.08.2017 року ОСОБА_8 їй зателефонував, після чого вона сказала ОСОБА_11 закривати лікарняний. Після цього ОСОБА_8 прийшов до лікарні та забрав документ.

ОСОБА_8 стверджував, що не знав та не міг знати, що отриманий ним лікарняний є підробленим.

Проте суд вважає, що такі твердження обвинуваченого є неправдивими і для обґрунтування такої позиції доцільно зупинитись на непослідовних, суперечливих та нелогічних поясненнях обвинуваченого з даного питання.

Так, як пояснював ОСОБА_8 , перебуваючи у відпустці та маючи дуже погане самопочуття, але тільки із хвилювання за своїх дітей відвідує лікарню, за його ж словами: випадково зустрічається з ОСОБА_10 , висловлює їй прохання про перевірку його стану на наявність чи відсутність гепатиту, але ОСОБА_10 наявність такого діагнозу спростовує відразу. Не дивлячись на це, не прагнучи отримати лікарняний, не озвучуючи таке прохання лікарям, ОСОБА_8 обмінюється телефонами лише з ОСОБА_10 , яка не була його лікуючим лікарем, а остання просить пролікувати та надати допомогу ОСОБА_8 лікаря ОСОБА_11 . В подальшому ОСОБА_8 іде з ОСОБА_11 до приймального відділення, надає особисті дані, здає аналізи, але не висловлює прохань щодо ведення медичної документації та видачі лікарняного, а лише хоче дізнатись що з ним. Лікарі після огляду та здачі аналізів визначають його стан як критичний, але він не погоджується із запропонованим йому стаціонарним лікуванням та вирішує лікування проходити самостійно. Після цього залишає лікарню та вирушає на відпочинок, не отримуючи від лікаря дозволу на такий від`їзд, і з ОСОБА_11 , якій ОСОБА_10 доручила надати допомогу і пролікувати обвинуваченого, ОСОБА_8 , навіть, не має намірів спілкуватись, не обмінюється з нею номерами телефонів для можливості їй зателефонувати у разі погіршення у дорозі чи на відпочинку і без того, за його ж словами, критичного стану.

У період з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року, перебуваючи спочатку на відпочинку, а потім у місті Суми, не проходячи лікування у лікарні, навіть у амбулаторному режимі, не відвідуючи лікаря та не спілкуючись з лікарями взагалі (ані щодо свого самопочуття та стану здоров`я, ані щодо лікарських призначень), на третій день після повернення з відпочинку до міста Суми, вирішує таки повідомити лікарів про своє самопочуття, відвідує лікарню, щоб подякувати ОСОБА_10 , а подякувавши, отримує лікарняний.

При цьому, про своє видужання після приїзду з відпочинку ОСОБА_8 чомусь телефонує саме ОСОБА_10 , яка не є його лікуючим лікарем. Але, якби він дійсно хворів та лікувався, то цілком логічно, що для закінчення лікування та закриття лікарняного потрібно звертатись до лікуючого лікаря, а не до особи, яка займає адміністративну посаду у лікарні і яку він бачив вперше у житті та спілкувався хвилин 15-20.

Крім того, слід зазначити про те, що згідно даних, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_8 раніше неодноразово хворів та йому визначався амбулаторний режим лікування, а за таких обставин йому добре відомо, що навіть лікування амбулаторно передбачає наступність і послідовність цілого ряду діагностичних, лікувально-профілактичних і реабілітаційних заходів, включаючи відвідування лікувального закладу для здачі аналізів та контрольних обстежень.

В даному ж випадку, як зазначалось вище, після відвідування лікарні 07.08.2017 року ОСОБА_8 не відвідував лікарню взагалі.

Також не зрозуміло навіщо і за що дякував ОСОБА_8 . ОСОБА_10 через 11 днів після першого відвідування лікарні, якщо він не отримував медичної допомоги та критичний стан свого здоров`я «поборов» самостійно.

Крім того, ОСОБА_8 пояснював, що листок непрацездатності був виданий йому лише після того, як лікарі впевнились, що він вилікувався. Але, як вже неодноразово зазначалось: ОСОБА_8 повторно не оглядали та аналізів повторно він не здавав, а лише зателефонував ОСОБА_10 , якій і повідомив про добре самопочуття. Але сумнівно, що лише дзвінок пацієнта потрібен лікарю для визначення стану здоров`я пацієнта.

Дивним в показах обвинуваченого є і те, що не висловлюючи прохання про видачу лікарняного, вилікувавшись самостійно, не отримуючи допомоги у лікарні, ОСОБА_8 отримує лікарняний. При цьому, законність видачі такого лікарняного, як і сам факт видачі документу особі, яка не лікувалась в лікарні, у ОСОБА_8 не викликає сумнівів, запитань, здивувань. Але, якщо особа не очікує отримати документ, а йому видають його, то принаймні, питання щодо змісту такого документа і причини видачі постають. Як зазначив ОСОБА_8 , він, навіть, не читав те, що написано у лікарняному.

Вищезазначені обставини та аналіз усіх наданих в сукупності доказів дає суду підстави стверджувати про те, що до лікарні 07.08.2017 року ОСОБА_8 звернувся з метою отримання листка непрацездатності, а не через хворобу, що аналізи він здавав та уся медична документація була оформлена тільки для того, щоб оформити лікарняний і, отримуючи 18.08.2017 року листок непрацездатності, ОСОБА_8 , який не мав симптомів аденовірусної інфекції, не прохав видати йому лікарняний та не лікувався у лікарні, чудово розумів, що відомості, які містяться у лікарняному є неправдивими, а листок непрацездатності, як офіційний документ, до якого внесено неправдиві відомості, - підробленим документом.

Крім того, як вже вказувалось вище, після виходу із відпустки ОСОБА_8 подав на ім`я Прокурора Сумської області ОСОБА_9 заяву від 28.08.2017 року про перенесення невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному та надання цих днів з 04.09.2017 року,а додатком до такої заяви подав листок непрацездатності серії АДЕ №697717 (а.с. 117-118 т.1).

Таким чином, вказана заява підтверджує факт того, що ОСОБА_8 добровільно подав завідомо підроблений документ листок непрацездатності, тобто, використав його.

Органи досудового розслідування згідно обвинувального акту вважають, що використання ОСОБА_8 завідомо підробленого документа пов`язано з його ж злочинним умислом, направленим на заволодіння шляхом обману бюджетних коштів прокуратури Сумської області на загальну суму 21 138,78 грн.

Перевіряючи такі обставини, судом було встановлено, що ОСОБА_8 вказану суму коштів отримував на свій картковий рахунок.

Так, допитаний в судовому засіданні представник потерпілої юридичної особи - прокуратури Сумської області ОСОБА_6 суду пояснив, що 28.08.2017 року до відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Сумської області надійшов належно оформлений листок непрацездатності, в якому було зазначено про перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у період з 07.08.12017 по 18.08.2017 року. На підставі такого документу та згідно норм чинного законодавства у вересні 2017 року бухгалтерією прокуратури було нараховано ОСОБА_8 за рахунок фонду оплати праці прокуратури та за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області 11466,72 грн., з яких фактично виплачено на руки 9230,71 грн. Крім того, ОСОБА_8 було нараховано за рахунок фонду оплати праці прокуратури і виплачено грошові кошти у сумі 11908,07 грн. за період відпустки з 4 по 15 вересня 2017 року.

Представник потерпілої юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області ОСОБА_7 суду повідомив про те, що 13.09.2017 року, після отримання бухгалтерією прокуратури Сумської області листка непрацездатності ОСОБА_8 та проведення відповідних розрахунків сум, які згідно законодавства виплачуються за рахунок Управління ВД ФССУ в Сумській області, до Фонду від прокуратури прийшла заява та за 7 днів вказані в такій заяві суми коштів, у тому числі щодо оплати 7 днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 в розмірі 6688,92 грн., було перераховано на рахунок прокуратури Сумської області, а ті, в свою чергу, відрахувавши податки,перерахували на картковий рахунок ОСОБА_8 разом з іншими належними йому виплатами суму 5384,58 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок - головний спеціаліст відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Сумської області ОСОБА_19 показала, що у вересні 2017 року нею, під час нарахування заробітної плати працівникам прокуратури Сумської області, було нараховано ОСОБА_8 такі суми коштів:

1)лікарняні на підставі листка непрацездатності за період з 07.08.12017 по 18.08.2017 року на загальну суму 11466,72 грн., з яких виплачено на картковий рахунок 9230,71 грн., у тому числі за перші 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок фонду оплати праці прокуратури Сумської області нараховано 4777, 80 грн., а фактично виплачено 3846, 13 грн., а за інші 7 днів - за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області нараховано 6688,92 грн., а фактично виплачено 5384,58 грн.;

2)за період відпустки з 4 по 15 вересня 2017 за рахунок фонду оплати праці прокуратури Сумської області було нараховано 23451,71 грн., проте, з цієї суми були вирахувані суми коштів за оплачені раніше дні серпневої відпустки, що співпали з днями тимчасової непрацездатності згідно лікарняного. Таким чином, було виплачено ОСОБА_8 шляхом перерахування на картковий рахунок грошові кошти у сумі 11908,07 грн.

При цьому, збільшення майже вдвічі нарахованої суми відпускних за вересень 2017 року, порівняно з сумою відпускних за серпень 2017 року, свідок пояснювала збільшенням посадового окладу ОСОБА_8 як працівнику прокуратури на підставі Постанови КМУ.
Вказані обставини щодо нарахування та виплати відповідних сум ОСОБА_8 підтверджуються і доданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні: розрахунковими листами за липень-вересень 2017 року та довідкою виданою начальником відділу фінансування та бухгалтерського обліку від 09.10.2017 року №18-820вих17, з яких вбачається, що ОСОБА_8 було на підставі листка непрацездатності за період з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року нараховано 11466,72 грн. та фактично виплачено 9230,71 грн., а також, що нарахована сума за 12 днів відпустки з 4 по 15 вересня 2017 року склала 23451,71 грн., а перераховано на платіжну картку за винятком податків та з урахуванням перерахунку щорічної відпустки за серпень 2017 року 11908,07 грн. (а.с.122-124 т.1).
Крім того, належним чином завірені копії документів: заяви-розрахунку від 13.09.2017 №1057 с додатком, платіжного доручення №122 від 20.09.2017 року та роздруківки відомостей про перерахування коштів, містять відомості про те, що на підставі поданої 13.09.2017 року прокуратурою Сумської області заяви-розрахунку, 20.09.2017 року Управлінням ВД ФССУ у Сумській області на рахунок прокуратури було перераховано суму коштів 28675,55 грн., до складу якої входить сума коштів нарахована за 7 з 12 днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_8 у період з 07.08.2017 по 18.07.2017 року, а саме: 6688,92 грн. (а.с. 219-222 т.1).
В той же час, представник потерпілої юридичної особи - прокуратури Сумської області ОСОБА_6 та прокурор, як державний обвинувач, вважали, що оскільки вказаними сумами бюджетних коштів ОСОБА_8 заволодів шляхом обману та подачі завідомо підробленого лікарняного, то прокуратурі Сумської області завдана шкода на суму 15754,20 грн., а представник потерпілої юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області ОСОБА_7 зазначив, шо у разі доведення неправомірності дій ОСОБА_8 сума коштів, що ними перераховувалась прокуратурі на оплату 7 днів згідно листка непрацездатності, в розмірі 6688,92 грн. буде вважатись шкодою, яку вони мають право відшкодувати в порядку цивільного судочинства.
Заволодіння коштами (шахрайство) відноситься до категорії корисливих злочинів.

Судом проаналізовано інформацію про отримані ОСОБА_8 кошти і встановлено, що сума нарахованих відпускних за серпень 2017 року складала 10875,84 грн. (15407,40 (сума за 17днів) / 17 *12).
Сума нарахованих лікарняних за цей же період за таку ж кількість днів склала 11466,72 грн.
Тобто, в результаті перерахунку коштів серпневих відпускних через лікарняний ОСОБА_8 було нараховано на 590,88 грн. більше (11466,72-10875,84). Виплачена ж на руки різниця, у зв`язку з відрахуванням податків, становила не більше 475,66 грн.
Також з розрахункових відомостей вбачається, що у серпні 2017 року ОСОБА_8 був визначений розмір премії 270%. З урахуванням такої обставини, якби ОСОБА_8 в період з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року працював, то отримав би за 10 робочих днів тільки премію в розмірі 12651,90 грн., а з урахуванням сум окладу та інших обов`язкових доплат ще більшу суму.
За таких обставин та враховуючи те, що у липні 2017 року, напередодні відпустки обвинувачений отримав на руки більше 35 тис.грн., сумнівним виглядає умисел ОСОБА_8 на початку серпня 2017 року на заволодіння 475,66 грн. бюджетних коштів та реалізація такого умислу шляхом обману керівника установи та подачі завідомо підробленого документа.
Щодо заволодіння грошима за період відпустки з 4 по 15 вересня в сумі 11908,07 грн.,в обвинувальному акті зазначено, що умисел на це у ОСОБА_8 виник у серпні 2017 року (більш точної дати органами досудового розслідування не встановлено). Крім того, прокурор та представник потерпілого прокуратури Сумської області, а також свідок сторони обвинувачення - головний спеціаліст відділу фінансування та бухгалтерського обліку ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснювали, що вказана сума коштів за 12 днів відпустки вересня 2017 року є значно більшою ніж сума коштів, що нараховувалась за таку ж тривалість у серпні і це пов`язано з підвищенням на підстав постанови Уряду майже втричі посадових окладів прокурорам.

Проте, не зрозуміло: як ОСОБА_8 , плануючи, по версії сторони обвинувачення, захворіти під час відпустки, у серпні, але до 7.08.2017 року , міг знати про те, що 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийме Постанову № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», яка була опублікована та набрала чинності 06.09.2017 року і якою будуть підвищені оклади працівникам прокуратури і йому у тому числі з 3488,00 грн. на 8170,00 грн.

Крім того, слід звернути увагу на те, що оплата днів щорічної та додаткової відпустки здійснюється відповідно до ПКМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та відповідно до абзацу 1 пункту 2 вказаної постанови виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Тобто, в даному випадку, ОСОБА_8 як для нарахування відпускних за серпень 2017 року, так і для нарахування відпускних за вересень 2017 року повинен був включатись розмір окладу за липень та за серпень 2017 року, який, як вбачається з наданих прокурором розрахункових листів, складав 3488,00 грн.

За таких обставин, не зрозумілими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства є твердження прокурора, представника потерпілого та свідка ОСОБА_19 , про те, що для розрахунку відпускних ОСОБА_8 був взятий розмір окладу, який був встановлений Урядом вже під час перебування ОСОБА_8 у відпустці. На переконання суду, виходячи з положень вказаних постанов КМУ підвищення окладу з 06.09.2017 року з 3488,00 грн до 8170,00 не повинно було вплинути на нарахування сум відпускних ОСОБА_8 за відпустку у період з 04.09.2017 року по 15.09.2017 року.

До того ж, як вбачається з розрахункових відомостей, у липні 2017 року ОСОБА_8 з урахуванням сум відпускних було нараховано 44872,91 грн., у серпні 13979,19 грн., у вересні - з урахуванням облікових коригувань через лікарняний 26445,44 грн. Також, очевидним з вказаних документів є те, що якби ОСОБА_8 працював у вересні у так званому «штатному режимі», без відпустки тривалістю 12 днів, то отримав би суму значно більшу, ніж сума відпускних в розмірі 11908,07 грн., і тільки його премія за 12 днів фактичної роботи складала б суму від 11242,38, (при 70% премії як в жовтні-листопаді 2017 року) до 43363,47 грн. (при 270% премії як в липні 2017). А з урахуванням підвищеного до 8170,00 грн. окладу, надбавки за класний чин, 90% надбавки ОВР та 15% надбавки за держтаємницю - сума заробітної плати була б в рази більшою аніж отримана за цей період сума відпускних в розмірі 11908,07 грн.

В даному випадку, за встановлених в судовому засіданні обставин, достатньо дивно виглядає умисел ОСОБА_8 , який шляхом обману керівника та подання завідомо підробленого документу, намагається заволодіти меншою сумою коштів, аніж він міг отримати.

По факту виходить, що, надаючи листок непрацездатності за серпень 2017 року та перебуваючи у відпустці у вересні 2017 року, ОСОБА_8 здійснював економію коштів фонду оплати праці прокуратури Сумської області.

Таким чином, корисливого мотиву в діях ОСОБА_8 не встановлено та мета обвинуваченого на заволодіння шляхом обману бюджетними коштами прокуратури Сумської області в сумі 21138,78 грн. не знайшла підтвердження у суді.

А досліджена в суді заява, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР (а.с. 100-101 т.1), покази свідка ОСОБА_31 , який був ініціатором внесення відомостей до ЄРДР, зміст наданої ОСОБА_8 характеристики з місця роботи (а.с. 174-176 т.1) та інформація про хворобу ОСОБА_8 у червні та вересні 2017 року (а.с. 191-196 т.1), дають підстави говорити про те, що дії ОСОБА_8 щодо використання завідомо підробленого документа та отримання завдяки такому документу 12 днів відпустки у вересні пов`язані з погіршенням відносин з керівником і його намаганням менше часу бути на роботі в цей період (серпень-вересень 2017 року).

Проте, суд - це не та установа, яка повинна досліджувати морально-психологічний клімат в колективі прокуратури Сумської області чи розбиратись в причинах або проблемах, які склались у відносинах керівного складу вказаної структури.

Суд відповідно до ст.337 КПК України проводить судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та згідно ст.2 КПК забезпечує виконання завдань кримінального провадження щодо повного і неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був засуджений.

А, розглянувши кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 , в межах висунутого обвинувачення та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: прямий умисел ОСОБА_8 на заволодіння коштами прокуратури та корисливий мотив в даному випадку не знайшов підтвердження; і заява ОСОБА_8 від 28.08.2017 не є предметом кримінального правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст. 358 КК України щодо підроблення заяви, ч.4 ст.358 КК України - щодо використання завідомо підробленої заяви, а також ч.1 ст.190 КК України щодо заволодіння бюджетними коштами в сумі 21138,78 грн. шляхом обману, а тому за цими статтями його слід виправдати.

В той же час, на переконання суду ОСОБА_8 знав, що інформація, яка міститься у листку непрацездатності про його хворобу та лікування у період з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року, є неправдивою, а мета використання підробленого лікарняного зазначена обвинуваченим у заяві від 28.08.2017 року, додатком до якої є цей лікарняний. Така мета має конкретний характер і, зокрема, означає прагнення ОСОБА_8 отримати право на 12 днів відпустки у вересні 2017 року. Бажану відпустку ОСОБА_8 отримав, хоча використання завідомо підробленого документа є закінченим злочином з моменту, коли документ подано винним ( в даному випадку 28.08.2017 року) і незалежно від того, чи вдалося йому досягти поставленої мети.

Тобто, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у використанні ним завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АДЕ №697717, доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд не може взяти до уваги надану стороною обвинувачення характеристику з місця роботи ОСОБА_8 підписану прокурором Сумської області ОСОБА_22 , оскільки такий документ складено з порушенням принципу презумпції невинуватості. Так, більша частина тексту характеристики - це виклад фактичних обставин, які містяться в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_8 , та які розглядались судом в даному кримінальному провадженні. При цьому, перебираючи на себе функції суду, прокурор, складаючи характеристику, вказав на незаконне заволодіння ОСОБА_8 бюджетними грошовими коштами шляхом обману як на вже встановлений і доведений факт.

В той же час, при вирішенні питання призначення покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.173 т.1), на обліку в диспансерах не перебуває (а.с.177-178 т.1), а також відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.358 КК України, а саме: у виді штрафу.

Прокурор просив суд призначити додаткове покарання у виді позбавлення ОСОБА_8 права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки.

Проте, санкцією ч.4 ст.358 КК України, за якою ОСОБА_8 даними вироком визнано винуватим, не передбачено такого виду покарання як позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю.

В той же час, відповідно до п.5 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» набрання вироком законної сили щодо прокурора є безумовною підставою для звільнення його з роботи.

Крім того, загальноправовим наслідком такої судимості є заборона приймати на посади до правоохоронних структур осіб, які мають непогашену або незняту судимість.

За таких обставин, суд не вбачає необхідності у застосуванні ч.2 ст.55 КК України та призначенні ОСОБА_8 додаткового покарання, запропонованого державним обвинувачем.

На підставі ст.ст.118,122,124,126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 3711,00 грн. судових витрат за проведення експертизи (а.с. 197- т.1).
Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України (а.с.127-132, 213 т.1).
Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні: за ч. 1 ст.358 КК України (щодо підроблення письмової заяви від 28.08.2017 року про надання невикористаних днів щорічної відпустки), за ч.4 ст.358 КК України (в частині використання завідомо підробленої письмової заяви від 28.08.2017 року про надання невикористаних днів щорічної відпустки), за ч.1 ст.190 КК України (щодо заволодіння шляхом обману бюджетними коштами прокуратури Сумської області в сумі 21138,78 грн.) та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складів вказаних кримінальних правопорушень.
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (щодо використання завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АДЕ №697717) та призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведену експертизу в сумі 3711,00 грн.
Речові докази, які зберігаються у прокуратурі Сумської області:
-графік чергування лікарів на серпень 2017 р. по інфекційному відділенню;

-Журнал обліку прийому хворих у стаціонар та відмову у госпіталізації;

-Журнал реєстрації листків непрацездатності від 01.01.2014;

-Журнал реєстрації аналізів і їх результатів для дослідження на яйця гельмінтів, опісторхозу та найпростіших, від 21.04.2016;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів для дослідження сечі на цукор, від 24.02.2017;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів на малярію, від 24.11.2016;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів гематологічних досліджень, від 16.082016;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів для дослідження сечі, від 01.09.2016;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів на HBS Ag, від 23.06.2017;

-Журнал реєстрації аналізів та їх результатів на a-HCV, від 05.07.2017;

а також медичну картку стаціонарного хворого №986 на ім`я ОСОБА_8 , що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 213 т.1),

- після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю - обласному комунальному закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» (м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 15).

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1