Провадження № 1-кп/204/604/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участю захисника: ОСОБА_6 ,

за участю представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001626 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

20 серпня 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов затверджений прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001626 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_7 не заперечувала щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд доходить висновку, про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч. ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Крім цього, згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст. 56 КПК України).
Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна проінформованість зрозумілою для обвинувачення мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того. Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 1999р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Частина 1 статті 115 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вбивство - це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. Залежно від вини суб`єкта злочину вбивство може бути умисним (статті 115 - 118) або необережним (ст. 119). Протиправність вбивства означає, що таке діяння заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Не є протиправним позбавлення життя іншої особи за наявності обставин, що виключають злочинність діяння.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Замах на вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Замах на вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, замах на вбивство відсутній, а вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.
Відповідно до ч.2 ст.24 КК України, умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи, при дослідженні доказів, необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, в обвинувальному акті складеному відносно ОСОБА_8 , зазначено, що правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 - злочин передбачений ч. 1 ст. 115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).
При цьому, згідно суті викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та в формулюванні обвинувачення зазначено: « 21.06.2018 року приблизно о 16 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , на ґрунті побутового конфлікту із своїм знайомим ОСОБА_10 , який проживав за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, знаходячись обличчям до ОСОБА_10 , утримуючи ніж у правій руці, заздалегідь не заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, в ході сутички між ним та ОСОБА_10 , умисно наніс ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, внаслідок чого утворилася колото-різане поранення грудної клітини з раною на передній поверхні грудної клітини, рідкою кров`ю у лівій плевральній порожнині, ушкодженням серцевої сорочки та серця, що у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, в наслідок чого, потерпілий ОСОБА_10 помер через короткий проміжок часу».
Тобто, із зазначеного обвинувачення вбачається, що злочинний умисел ОСОБА_8 був направлений на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст.121 КК України, а ні на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст.115 КК України і за якою ОСОБА_8 висунуте обвинувачення.
Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, повністю суперечить правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 у вказаному обвинувальному акті.
Крім того, як вбачається в обвинувальному акті складеному відносно ОСОБА_8 , у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 зазначено:«…Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується…», тобто зазначено прізвище, ім`я та по батькові сторонньої особи.
На думку суду, обвинувальний акт складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, тому що фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неповно та є неконкретними, що на думку колегій суддів може призвести до порушення права обвинуваченого на захист.
Викладення зазначених обставин обвинувачення у суто загальній формі є, порушенням п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України і унеможливлює проведення судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, враховуюче викладене, судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки містить в собі суперечності, які унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду, а тому з даних підстав обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-316, 376, 395 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001626 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення. У разі постановлення її без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3