Справа № 755/3270/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018 за № 0000613 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 17 січня 2018 року приблизно о 21:40 годині проходячи біля будинку № 1-Б по проспекту Соборності у місті Києві, помітили раніше незнайому ОСОБА_5 , яка сиділа на лавці біля під`їзду №1 вказаного буднику та біля якої на лавці лежав належний їй гаманець, який вона притримувала рукою, та в цей час у них, з метою протиправного збагачення, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у зв`язку з чим вони заздалегідь розподілили між собою злочинні ролі.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_6 підійшов ззаду до потерпілої, а невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, пройшла далі повз під`їзд, де в свою чергу спостерігала за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення обставин, які перешкоджатимуть скоєнню злочину, своєчасно попередити про це ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, підійшов ззаду до ОСОБА_5 і спробував повторно таємно викрасти, забравши з лавки рукою, належний потерпілій гаманець, вартістю 300 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1306 гривень, срібний хрестик, вартістю 300 гривень, а також картка банку «Приватбанк», 43 дисконтні картки та ключ, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, тобто на загальну суму 1306 гривень, одразу помістивши гаманець потерпілої у наявну при ньому сумку.

В цей момент злочинні дії ОСОБА_6 були помічені потерпілою, яка відчула, що з-під її руки зник гаманець, як і те, що поряд з нею знаходиться ОСОБА_6 та попросила останнього припинити його злочинні дії, повернувши їй гаманець, у той же час ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його злочинні дії вже не є таємними для потерпілої, а стали відкритими незважаючи на це, відмовився виконати вимогу потерпілої, у зв`язку з цим ОСОБА_5 спробувала самостійно повернути належне їй майно, схопивши руками сумку ОСОБА_6 , яку останній тримав в руках та не відпускав і у якій знаходився гаманець потерпілої, а також стала кликати на допомогу інших осіб.

В цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, усвідомлюючи, що злочинні дії ОСОБА_6 , викриті потерпілою та носять характер відкритого викрадення, з метою заволодіння її майном, підбігла до ОСОБА_5 ззаду та нанесла потерпілій удар в голову, після чого ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, продовжили наносити удари потерпілій по тілу, коли остання упала, тобто спільно застосували щодо потерпілої ОСОБА_5 насилля, яке не є небезпечним для її життя і здоров`я.

Дану бійку помітили інші особи, надавши потерпілій допомогу у припиненні злочину,. У зв`язку з цим, ОСОБА_6 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, злочин закінчити не змогли з причин, які не залежали від їх волі.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникла, а ОСОБА_6 було затримано на місці події.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та пояснив, що, у цій ситуації, в його діях наявний склад злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме крадіжка. Зауваживши, що майном потерпілої він заволодів таємно. Коли вона його наздогнала, то хотів віддати їй гаманець, але вона вчепилася в його сумку, тому він не зміг цього зробити. Потерпілу він не бив. Коли їй на допомогу прийшли сусіди та чоловік то вони його повалили на землю та почали бити.

У той же час, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 надала суду показання в яких підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення відносно себе, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.

Та вказала, що проживає в будинку АДРЕСА_3 . Приблизно о 21:30 год. 17.01.2018 вона вирішила вийти на двір перед будинком на короткий час. З собою взяла свій мобільний телефон та гаманець, так як планувала щось купити у магазині. Вийшовши із під`їзду № 1 присіла на лавочку, що перед під`їздом та переглядала інформацію у своєму мобільному телефоні. Свій гаманець поклала на лавочку, зліва біля себе, та злегка оперлася на нього ліктем лівої руки, щоб контролювати його наявність біля себе. Приблизно о 21:40 год. відчула як з-під ліктя у неї хтось почав висмикувати гаманець, озирнулася назад та побачила позаду незнайомого чоловіка. Даний чоловік стояв обличчям до неї на відстані біля 0,5 метра, інших людей поряд не було. В момент, коли вона обернулася цей чоловік відвернувся та почав відходити, тож їй стало зрозуміло, що саме даний чоловік висмикнув з-під її ліктя гаманець, так як ніхто інший, крім нього цього зробити на той час не міг і тому звернулася до нього, щоб він повернув їй гаманець. Даний чоловік сказав, що він нічого не брав і нічого не знає та пішов від неї, встигши відійти на відстань приблизно трьох кроків. Вона його наздогнала та схопила за сумку, яку чоловік тримав у руці, так як зрозуміла, що саме в цю сумку він встиг кинути викрадений у неї гаманець, тож стала тягнути сумку на себе, а він не відпускав сумку і тягнув її до себе. Вона почала кликати на допомогу, а обвинувачений в цей час намагався повалити її на сніг. В подальшому, вона відчула удар по голові в область потилиці та від даного удару упала на сніг, але сумку не відпускала, при цьому, вона зрозуміла, що удар наніс хтось інший, а не цей чоловік, який викрав гаманець, так як він був у полі зору. Упавши на сніг та не відпускаючи сумку, вона відчула та побачила, як її з різних сторін б`ють ногами два чоловіка, один з них той, який викрав гаманець та утримував сумку, другий - невідомий чоловік, одягнений у темний одяг. В подальшому, їй на допомогу прийшли її чоловік, та ще два раніше їй невідомі чоловіки. Чоловік, який її вдарив по голові втік, а той що викрав гаманець був затриманий, коли на місце події приїхали працівники патрульної поліції, затриманий назвався ОСОБА_6 . Тілесних ушкоджень в ході бійки вона не отримала, а тому від проходження судово-медичного обстеження на предмет фіксації тілесних ушкоджень відмовилась. Крім того, потерпіла вказала, що викрадений у неї гаманець шкіряний, чорного кольору, вартість станом на час вчинення злочину - 300 грн., у гаманці був срібний хрестик, вартістю 300 грн., а також грошові кошти в сумі 1306 грн. купюрами 500 грн. 2 купюри, 200 грн. одна купюра, 100 грн. - одна купюра, 1 грн. 6 купюр, а також були 43 знижкові картки різних торгових мереж, банківська картка «Приватбанку», а також ключ, які матеріальної цінності не представляють.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, як і факт відкритого заволодіння майном.

Щодо показань обвинуваченого, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після дослідження всіх доказів у справі в їх сукупності у порядку ст. 94 КПК України.

Також, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 показав, що 17.01.2018, приблизно о 21.30 год. він повернувся з роботи додому, зайшов у квартиру та сів вечеряти. Проживає він з дружиною та дітьми в будинку АДРЕСА_3 . Його дружина ОСОБА_5 вирішила вийти надвір, взяла з собою свій гаманець та мобільний телефон та вийшла із квартири. Так як вікно їх кухні виходить у двір і знаходиться біля вхідних у під`їзд дверей, приблизно через 20 хвилин, він почув знадвору крик дружини про допомогу. Він одразу виглянув у вікно і побачив, що перед під`їздом на ділянці, яка освітлюється, дружину, яка тримала сумку, яку у неї виривав незнайомий чоловік, та штовхав її при цьому на сніг. Видно було добре, оскільки вони живуть на другому поверсі. Він відразу вибіг з квартири на вулицю і побачив, що дружина лежала перед під`їздом на снігу обличчям вниз. Біля неї стояв один із їхніх сусідів, якого він знає лише наглядно, який в той час бризкав з газового балончика на двох стоячих поряд незнайомих чоловіків, які напали на дружину, кругом було неможливо дихати через газ. Він підбіг до першого чоловіка, якого бачив через вікно, та хотів його схопити та затримати, але той намагався втекти, відбивався руками, падав на сніг. Даного чоловіка допоміг затримати сусід, який схопив його за одяг та почав утримувати його біля себе. Даний чоловік присів та пригнувся, протираючи очі від газу та кинув біля себе на відстані витягнутої руки коричневу сумку з білими ручками. Як зрозумів свідок це була його сумка. Другий чоловік також став тікати поза будинок АДРЕСА_4 . Він залишив першого чоловіка із сусідом, а сам побіг за другим чоловіком, але наздогнати того так і не зміг, оскільки випустив його із поля зору, так як вибігаючи з квартири встиг взути лише один кросівок та не зміг швидко бігти. Коли на місце події приїхали працівники патрульної поліції, затриманий назвався ОСОБА_6 .

Крім того,будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 показала суду, що 17.01.2018 ввечері перебувала на кухні, через вікно почула як сваряться якісь чоловік та жінка, та почала спостерігати за цим, видно було добре оскільки місце підсвічувалось вуличним освітленням. Так, чоловік з жінкою тримали в руках сумку яку тягнули кожен до себе. В цей час, до них підійшов ще один чоловік. Після чого ці два чоловіки почали душити цю жінку. Підбіг сусід та допоміг жінці, затримавши одного з цих чоловіків.

Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 показав, що 17.01.2018, приблизно о 21.30 год. проходив поручбудинку АДРЕСА_3 , та його попросили бути понятим. На місці був обвинувачений, який на той час був в кайданках, працівники поліції, потерпіла, чоловік потерпілої та її батьки. Оглядалась ділянка, де сталося кримінальне правопорушення, та речі, що знаходилися на ній, зокрема сумка, що належала обвинуваченому, з якої було вийнято гаманець, що належав потерпілій, в ньому гроші приблизно в розмірі 1400 грн., знижкові картки, хрестик, ключ. Всі дані працівниками поліції до протоколу були занесені вірно.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються інші обставини вчинення цього злочину, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, також останні указують на сталість та стабільність показань самої потерпілої з моменту подій по цей час, в частині того, що обвинувачений саме відкрито вирвав з її рук сумку.

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаного судом свідка для доведення недостовірності її показань, як то показання, документи, які підтверджують її репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останньої, надано не було.

З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 18 січня 2018 року, встановлено що, 17.01.2018 до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві звернулася ОСОБА_5 з заявою, відповідно до якої, 17 січня 2018 року приблизно о 21:45 год., ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою особою перебуваючи біля 1-го під`їзду будинку № 1-Б по проспекту Соборності в місті Києві намагалися відкрито викрасти гаманець, однак довести злочин до кінця не надалось можливим так як ОСОБА_6 був затриманий.

Відповідно до рапорту, складеного інспектором УПП ОСОБА_10 , під час несення служби у складі екіпажу «Рубін 452» 17 січня 2018 року о 21:50 год., від чергового по місту Києву надійшов виклик «розбій» за адресою місто Київ проспект Соборності 1-Б. Прибувши на місце виявили ОСОБА_5 , яка повідомила що біля 1-го під`їзду підійшло двоє їй раніше невідомих чоловіків та намагалися забрати гаманець. Під час з`ясування всіх обставин події та обслідування території біля будинку по проспекту Соборності 1-Б виявили громадянина ОСОБА_6 , на якого вказала ОСОБА_5 що саме він намагався вихватити гаманець. Зі слів свідків події ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , вони почули крики ОСОБА_5 , та надали допомогу. При цьому один з нападників побіг в невідомому напрямку, а ОСОБА_6 було затримано, на місце події викликано слідчо-оперативну групу.

Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.01.2018 потерпіла вказала, що 17 січня 2018р. приблизно о 21:30 хвилин за адресою: місто Київ проспект Соборності 1-Б біля під`їзду №1 невідомі особи в кількості 2-х осіб відкрито заволоділи гаманцем.

Як наслідок, суд враховує, що цими матеріалами підтверджується місце вчинення злочину та те, що потерпіла не дивлячись на той факт, що перебувала у стресовій ситуації після злочину чітко повідомляла про вчинення відносно неї саме грабежу, що вказує на те, що показання потерпілої є послідовними та зв`язними за своєю суттю протягом всього кримінального провадження.

Відповідно до протоколу затримання обвинуваченого від 18.01.2018 час його фактичного затримання - 21:50 год. 17.01.2018, а підстава затримання - ч. 1 ст. 208 КПК України, якою визначено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, як наслідок відомості відображені у цьому протоколі, підтверджують інші обставини. Під час затримання, в порядку встановленому КПК України, у присутності двох понятих, у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено сувенірні 500 доларів США, грошові кошти у сумі 46 грн., банківську картку «Приватбанк», «Експобанк», гаманець, ремінь, гребінець, крем для губ, поліетиленовий пакет (одноразовий), три шнурка.

Факт порушення правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу установлений у ході судового розгляду, не був, так як обшук обвинуваченого, на момент його затримання, був здійснений з передумови передбаченої КПК України, а саме у порядку його ч. 3 ст. 208.

Відповідно до протоколу огляду місця події з ілюстративною таблицею від 17 січня 2018 року, складеного слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , встановлено, що оглянута була земельна ділянка, яка розташована напроти під`їзду № 1 біля будинку АДРЕСА_3 на відстані близько 10 м. оглядалися земельна ділянка розміром близько 2 на 2 метри, яка вкрита снігом. На зазначеній земельній ділянці лежала сумка, оглядом якої встановлено, що всередині знаходиться гаманець чорного кольору якого грошові кошти в сумі 1306 грн., купюрами 2 по 500 грн., 1 200 грн., 1 100 грн., 6 купюр по 1 грн., картка «Приватбанк», дисконтні картки - 43 шт., хрестик, металевий ключ. Вказаний гаманець вилучено та поміщено в спец пакет, вказану сумку вилучено та поміщено в спец пакет. Спец пакети опечатано та підписано понятими, згідно вимог КК України. Поряд з місцем огляду перебуває чоловік, представляється як ОСОБА_6 , вказує що сумка належить йому, гаманець йому не належить, як гаманець опинився в його сумці не знає. Крім того, на вказаній ділянці знайдено ніж, що перебав у розкладеному стані, лежав на снігу. Грошові кошти в сумі 1306 грн., купюрами 2 по 500 грн., 1 200 грн., 1 100 грн., 6 купюр по 1 грн., картка «Приватбанк», дисконтні картки - 43 шт., хрестик, металевий ключ було передано потерпілій під розписку.

Сам огляд проведено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України у ракурсі положень ч. 3 ст. 214 того ж Кодексу.

При цьому, говорити про недотримання вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України, передумов немає, так як відповідно до протоколу ОМП здійснювався огляд місцевості, де стався злочин. Відповідно ж до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості.

Обставини регламентовані ч. 2 ст. 237 КПК України, у цій ситуації, не установлені, як наслідок передумов для застосування положень ст.ст. 233, 234 того ж Кодексу, після огляду у сторони обвинувачення не виникло. Тотожну позицію з даного питання висловив і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 01.02.2018 у справі № 752/17016/16-к.

У ході таких слідчих дій (оглядів місцевості) порушень вимог ст. 87 КПК України не установлено.

При цьому, слід урахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 01.03.2018 в справі № 197/433/15-к зазначив, що зауважив, що положення ч. 4 ст. 95 КПК України слід тлумачити в системному зв`язку з ч. 1 ст. 95 КПК, яка указує, що розуміється під показаннями в цій статті - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому в розумінні положень ст. 95 КПК протокол, у якому зафіксовано пояснення особи на стадії слідства не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК. Разом із тим, Верховний Суд вказав, що оцінка такого , в якому зазначені пояснення підозрюваного, які він в подальшому змінив під час судового розгляду, має оцінюватися судом особливо прискіпливо та критично з урахуванням того, чи є цей доказ винуватості особи єдиним, маючи вирішальне значення в даному кримінальному провадженні, або навпаки підтверджується сукупністю інших переконливих доказів, чи посилався обвинувачений на примусовий характер цих показань і наскільки переконливими є докази та обставини, що підтверджують ці його скарги тощо. Однак у даному кримінальному провадженні доводи про застосування до особи недозволених заходів психологічного та фізичного тиску не знайшли свого підтвердження, а протокол був лише одним із доказів, які були досліджені й оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.

У цій справі, також, такі протоколи також є лише одними із доказів, у ній, а доводи особи щодо застосування у відношенні нього потерпілою та її знайомими певного фізичного тиску не можуть уважатися діями, що були направлені проти особи компетентними органами з метою свого оговорення нею. Тим паче, що на цей час унесено до ЄРДР за № 00006441 від 18.01.2018 відомості щодо цього факту та діям потерпілої буде надано відповідну оцінку у спосіб передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно протоколів огляду предметів від 23.01.2018 та від 26.01.2018 з фототаблицями слідує, що 23.01.2018 у період з 10:00 год. до 10:45 год. та 26.01.2018 у період з 09:45 год. до 11:05 год. було оглянуто речі, які вилучено у ОСОБА_6 та установлено, що виявлені у нього речі належать, як йому, так і потерпілій. Так, було виявлено такі належні речі ОСОБА_5 , як-то зокрема: шкіряний гаманець чорного кольору; грошові кошти, ключ, підвіска у вигляді хрестика із зображенням на ньому розп`яття ОСОБА_13 , з металу сріблястого кольору; банківська картка, знижкові (дисконтні) карти, брелки, купони.

Огляди проведено з дотриманням норм КПК України, а тому відсутні підстави уважати дані докази недопустимими.

Самі протоколи відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту, з урахуванням положень ст.ст. 22, 26 КПК України, задоволено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були, згідно ст.ст. 22, 26 КПК України, вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи, зокрема, надані показання потерпілої, свідків та дані досліджених протоколів, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», так як ці доводи не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

Згідно даних відображених у ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 N 10, які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду Касаційного кримінального суду у постанові від 15.03.2018 в справі № 192/2621/16-к, слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

При кваліфікації, дій, як грабежу, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Зокрема, дії, виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, у цій справі, в ході судового розгляду факт таємного заволодіння майном установлений не був, а навпаки, з`ясовано, що обвинувачений відкрито заволодів таким майном, розуміючи при цьому, що такі дії вчиняються у присутності власника майна та ця особа розуміє сутність його злочинних дій.

А тому, суд кваліфікує дії ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України так, як він скоїв закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд не убачає.

Обставин, що обтяжують покарання, у розумінні ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, прийнятні характеристики, стан здоров`я, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно вимог ст. 96-1, ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація до обвинуваченого не застосовується.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 17.01.2018.

Речові докази, які згідно постанови слідчого передано на зберігання ОСОБА_5 залишити у її володінні.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1