Справа №712/5817/18
Провадження №1-кс/712/2617/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 29 травня 2018 року

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 , слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Черкаській області ОСОБА_4 , представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 розглянувши клопотання про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2018 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області радник юстиції ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про арешт майна.
Клопотання мотивовано тим, що У слідчому управлінні фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000097, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.09.2015, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 358 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 діючи умисно, спільно та за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виступили пособниками в умисному ухиленні від сплати податків, працюючи з 25.01.2013 відповідно до наказу №1-К від 25.01.2013 по даний час генеральним директором ТОВ «ФІМ-ТРАНС» (), будучи службовою особою підприємства, наділеною організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарськими обов`язками, відповідальною за правильність нарахування та своєчасність сплати податків та платежів до державного бюджету, тобто являючись службовою особою, яка згідно з чинним законодавством України зобов`язана створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку та забезпечити його ведення, в порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, ст. 200 та ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та п. 2 ст. З, п. 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, маючи єдиний умисел на ухилення від сплати податків, шляхом завищення податкового кредиту з ПДВ за рахунок відображення в бухгалтерському обліку та податковій звітності підприємства фінансово-господарських операцій з суб`єктами господарської діяльності, що мають ознаки фіктивності, а саме: ТОВ «Промобладнання-3» (), ТОВ «Промцентрінвест» (), ТОВ «Укртехресурс Плюс» (), ТОВ «Техмаш Ресурс» (), ТОВ «Промтранс- Черкаси» (), ТОВ «Екобуд-Інвест» (), ТОВ «Центрресурс» (), ТОВ «Юкон-Маш» (), ТОВ «Гавелла» () та ТОВ «Хімтехпрогрес» (), які підконтрольні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , умисно ухилилась від сплати податку на додану вартість за період з 01.05.2014 по 31.03.2016 в сумі 2 061 254,99 грн., що в 3 351 разів перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян на вказаний період часу та є у великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_5 , працюючи генеральним директором ТОВ «ФІМ-ТРАНС» в період з квітня 2014 року по лютий 2016 року, з метою умисного ухилення від сплати податку на додану вартість, використала завідомо підроблені документи, складені від ТОВ «Промобладнання-3», ТОВ «Промцентрінвест», ТОВ «Укртехресурс Плюс», ТОВ «Техмаш Ресурс», ТОВ «Промтранс-Черкаси», ТОВ «Екобуд-Інвест», ТОВ «Центрресурс», ТОВ «Юкон-Маш», ТОВ «Гавелла» та ТОВ «Хімтехпрогрес».
Крім того, ОСОБА_5 , будучи генеральним директором ТОВ «ФІМ-ТРАНС» з метою умисного ухилення від сплати податку на додану вартість, внесла завідомо неправдиві відомості офіційних документів - податкової звітності ТОВ «ФІМ-ТРАНС» з податку на додану вартість (декларацій та додатків до них) та видала їх, подавши до ДПІ за місцями реєстрації товариства, чим скоїла службове підроблення.
08.05.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 та ч. 4 ст. 358 КК України.
Розмір заподіяних кримінальним правопорушенням збитків, відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, визначено висновком експерта Черкаського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судово-економічної експертизи від 20.04.2018 №560/17-23, №380-384/18-23.
Враховуючи, що діями ОСОБА_5 державі завдано шкоди в загальній сумі 2 061 254, 99 грн., з метою забезпечення її відшкодування та можливої спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваної. Просили накласти арешт на майно, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,804 га, розташовану за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, c/рада Попівська, кадастровий номер :02:003:0070 та частину квартири загальною площею 44,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 14519926.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити.
Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, вказував, що частка в квартирі була відчужена ОСОБА_5 ще у 2013 році на користь третіх осіб. Крім того, майно, на яке прокурор просить накласти арешт не підлягає спеціальній конфіскації, тому на нього не може бути накладений арешт з метою її забезпечення. Вказував на необґрунтованість збитків, які наведені у висновку судово-економічної експертизи від 20.04.2018 року, також не наведені ризикі передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, слідчого представника ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначені вимоги закону дотримані не були.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення відшкодування шкоди та можливої спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні.
Положеннями статті 96 2 КК України передбачено підстави застосування спецконфіскації, зокрема у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна, наявність цих підстав має бути доведена ініціатором клопотання згідно ч. 5 ст. 132 КПК України.
Проте, на переконання слідчого судді, ініціатор клопотання не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, оскільки матеріали додані до клопотання не містять доказів існування у даному кримінальному провадженні цивільного позову, не обґрунтоване застосування до даного майна спеціальної конфіскації, зокрема земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, c/рада Попівська, кадастровий номер :02:003:0070, набутої в порядку спадкування у 2012 році, тобто, набуття даної земельної ділянки за кошти, здобуті, внаслідок вчинення злочину виключається.
Крім того, відповідно до Інформаційної довідки №125561198 від 29.05.2018 року квартира, на частку в якої прокурор просить накласти арешт, належить іншій особі. Частка ОСОБА_5 у праві власності на квартиру в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 14519926, відсутня.
Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки прокурор не надав суду достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1