ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року

м. Київ
справа №748/843/16-к
провадження №51-3016км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208,за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черниша, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 8 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 8 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до позбавлення волі на строк 5 років.

Постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3 545,47 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди.

Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 10 січня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 лютого 2016 року в період часу з 09:00 по 12:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні будинку за місцем свого проживання в с. Седневі Чернігівського району Чернігівської області в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_7 не менше п`яти ударів ножем в ділянку лівого та правого передпліччя, чим заподіяв потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді різаної рани правого передпліччя з пересіченням ліктьової артерії, вени, нерва та м`язів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції:
- неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та неправильно оцінив наявні у провадженні докази, надавши перевагу показанням потерпілого без зазначення доводів на обґрунтування цього;
- не взяв до уваги, що потерпілий ОСОБА_7 , який і раніше завдавав йому тілесних ушкоджень, у цей день знову першим розпочав конфлікт, у ході якого взяв його за голову, притиснув до себе і почав душити, а коли він вирвався, потерпілий вдарив його кулаком у голову, а тому він, сприймаючи дії ОСОБА_7 як реальну загрозу для свого життя, з метою захисту взяв ніж та завдав потерпілому ударів виключно по руках;
- неправильно кваліфікував його дії як умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень, оскільки він діяв з метою захисту свого життя, що вказує на наявність в його діях лише перевищення меж необхідної оборони, у зв`язку з чим його дії підлягають перекваліфікації на ст. 124 КК;
- не врахував належним чином пом`якшуючих його вину обставин та призначив йому занадто суворе покарання.
Також засуджений вказує, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ретельно не перевірив усіх доводів, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, і не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні:
- засуджений підтримав касаційну скаргу;
- прокурор вважав судові рішення щодо ОСОБА_6 законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни.
Мотиви Суду
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного доводи у скарзі в частині оцінки доказів, у тому числі показань потерпілого ОСОБА_7 , не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Твердження у касаційній скарзі засудженого про те, що він заподіяв потерпілому тілесних ушкоджень, перебуваючи при цьому в стані необхідної оборони, перевірялися судами і не знайшли підтвердження.
Суд першої інстанції встановив, що згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_7 він прийшов до ОСОБА_6 на його запрошення, у ході спільного вживання алкогольних напоїв обвинувачений схопив зі столу ножа та вдарив його по пальцям, він прикривався руками, загалом обвинувачений завдав йому ножем двох ударів по правій руці та не менше чотирьох ударів по лівій руці. Потім обвинувачений стояв біля дверей з ножем, потерпілий кинув у нього каструлю та, скориставшись тим, вибіг із будинку.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ці показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків та експерта, даними протоколів огляду місця події, обшуку, слідчого експерименту, висновками судово-медичних, комплексної судової трасологічної та імунологічної експертиз. За таких обставин підстав не брати до уваги показання потерпілого, який логічно та послідовно виклав усі обставини завдання йому тілесних ушкоджень, у суду не було.
Обвинувачений ОСОБА_6 показав суду, що захищався від потерпілого, який намагався його побити, при цьому не пам`ятає, яким чином завдав ударів ножем. Окрім синця під лівим оком, який згідно з висновком експерта міг утворитися від удару каструлею, інших тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 виявлено не було.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КК відповідальність за цією статтею настає за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто за наявності суспільно небезпечного посягання, у відповідь на яке особа завдає тілесне ушкодження.

Разом із тим, суд першої інстанції не виявив з боку потерпілого ОСОБА_7 ознак наявності суспільно небезпечного посягання на обвинуваченого, що є основним критерієм для перебування особи у стані необхідної оборони.
На підставі аналізу наявних у провадженні доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що умисел ОСОБА_6 був спрямований на завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, а фактично було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
З урахуванням наведеного Суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що дії ОСОБА_6 за встановлених судом обставинохоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК та правильно кваліфіковано за цією статтею.
Даних, які би свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких;
- відсутність обставин, що помякшують покарання, та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння;
- дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, за місцем фактичного проживання характеризується формально позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався;
- конкретні обставини провадження, те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, не намагався допомогти потерпілому після скоєння злочину.

За таких обставин суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і покарання йому слід призначити у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті за інкримінований йому злочин.

Потерпілий у суді апеляційної інстанції, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання, вказував на те, що через ножові поранення, завдані обвинуваченим, він став інвалідом 3 групи, обвинувачений вину не визнав, матеріальної та моральної шкоди не відшкодував, а тому заслуговує на суворе покарання

На думку Суду, покарання, призначене ОСОБА_6 , відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, підстав для задоволення скарги та скасування судових рішень не встановлено.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень КПК, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3