Справа № 760/9996/18
Провадження № 1-кс/760/9239/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 , на підставі матеріалів досудового розслідування №0000050 від 14.04.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
11 липня до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 про арешт майна.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер актового запису про смерть №7930 від 04.05.2011 року.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер актового запису про смерть №14617 від 27.08.2014 року.

Відповідно, за життя, за померлою ОСОБА_4 , згідно інформації КП КМР Київського міського бюро технічної інвентаризації зареєстрована на праві власності квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі довідки ЖБК «Дніпровець-2», виданої 23.11.1992 року, дублікат якої видано 15.10.2004 року.

Як встановлено, після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась, відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру за №49590616.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №130354629, станом на 10.07.2018 відомості про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 - відсутні.

Крім того, відповідно до листа Шевченківської районної в місті державної адміністрації за №109/05/50-10365, зареєстрованих фізичних осіб немає, однак в період з 06.04.1983 по 03.03.2012 роки, за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_4 ,.

За таких обставин, відсутні особи які вступили в спадщину, а саме з 29.04.2011 та яким у встановленому законом порядку видано свідоцтво на спадщину.

У діях невстановлених досудовим розслідуванням осіб, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 4 ст.190 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Враховуючи вищевикладене, постановою про визнання предметів в якості доказів від 10.07.2018 прокурором Київської місцевої прокуратури №9 О. Лапшиною квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

В судовому засіданні прокурор наполягала на накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та та заборонити відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювати реєстрацію осіб в квартирі АДРЕСА_2 . враховуючи, що власник даного об`єкту нерухомості тривалий час, відсутній, з метою недопущення неправомірного відчуження вказаної квартири.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, згідно положень ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України підставою для накладення арешту є заборона для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Крім цього згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п.2, 3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 170 КПК України, та заборонити відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювати реєстрацію осіб в квартирі АДРЕСА_2 , з метою недопущення неправомірного відчуження вказаної квартири.

На підставі викладеного та того, що відповідно до вимог ст. ст. 40, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювати реєстрацію осіб в квартирі АДРЕСА_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її постановлення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було винесено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання в цій частині.
Слідчий суддя ОСОБА_1