АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/501/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/153/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі Закону України Про амністію в 2016 році,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Борщівського районного суду від 16 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його на підставі Закону України Про амністію в 2016 році від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, призначеного вироком Борщівського районного суду від 2 лютого 2016 року за ч.2 ст. 286 КК України.

Прийняте рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 ставиться питання про застосування до нього Закону України Про амністію в 2016 році яке уже було вирішено Кагарлицьким районним судом Київської області і ним 29 вересня 2017 року прийнято судове рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, на всій території України. З цих підстав суд відмовив засудженому ОСОБА_8 у задоволенні його повторного клопотання про застосування Закону України Про амністію в 2016 році та звільненні від додатково покарання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить ухвалу суду про відмову у задоволенні його клопотання скасувати та постановити нову, якою засотувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році» та звільнити на підставі Закону України Про амністію в 2016 році від відбування додатково покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, призначене вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року.

Мотивує тим, що в період відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобам строком на 3 роки до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину не вчинив. Скарг до виконкому Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району на нього не поступало, є батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав не позбавлений. За таких обставин вважає що до нього слід застосувати ст.1 Закону України "Про амністію в 2016 році" та звільнити від відбування додатково покарання покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора який просить ухвалу суду залишити без змін, апелянта ОСОБА_7 яка просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою засотувати до ОСОБА_8 . Закон України Про амністію в 2016 році та звільнити від відбування додатково покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобам строком на 3 роки, призначеного вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року "Про амністію у 2016 році".

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а саме, згідно п. в) - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року, який ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2016 року залишено без змін, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" частково задоволено та звільнено його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі пункту «в» статті 1 Закону України №1185-УН від 22 грудня 2016 року "Про амністію у 2016 році", а у задоволенні клопотання про звільнення від додаткового покарання відмовлено.

ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Київської області 17 квітня 2018 року, в якій просив скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні клопотання про звільнення від додаткового покарання та просив поновити йому строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року клопотання засудженого ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Кагарлицького районного суду залишено без задоволення та апеляційну скаргу повернуто.

Згідно довідки Борщівського районного сектору з питань пробації від 03 травня 2018 року №УП/т/3/626 ОСОБА_8 з 19 жовтня 2017 року перебуває на обліку у зв`язку з відбуттям додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі вироку Борщівського районного суду від 02 лютого 2016 року.

Засуджений ОСОБА_8 у клопотанні про звільнення його від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами посилається на те, що вважає незаконною ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, яка набрала законної сили 09 жовтня 2017 року і якою йому відмовлено в задоволенні такого клопотання, оскільки наявність додаткового покарання обмежує його право на вільне пересування, вільний вибір місця роботи, так як йому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

Згідно ст.21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року є такою, що набрала законної сили 09 жовтня 2017 року, а отже є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Засуджений ОСОБА_8 не скористався належним йому правом апеляційного оскарження у строки, передбачені ч.2 ст.395 КПК України, у зв`язку з чим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу повернуто. З цим судовим рішенням він також погодився.

З огляду на те, що питання, яке ставить перед Борщівським районним судом засуджений ОСОБА_8 уже було розглянуто Кагарлицьким районним судом Київської області і прийнято судове рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, суд першої інстанції вірно відмовив засудженому ОСОБА_8 у задоволенні його повторного клопотання про застосування Закону України Про амністію в 2016 році та звільненні від додатково покарання.

За таких обставин колегія судів вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування Закону України Про амністію в 2016 році.

Керуючись ст.ст. 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі Закону України Про амністію в 2016 році без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2