Березівський районний суд Одеської області
24.05.2018
Справа № 494/726/17
Провадження № 1-кп/494/64/18
У Х В А Л А
Про повернення обвинувального акту

24 травня 2018 р. м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
у присутності:
прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,
представників потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0000498, внесеному до ЄРДР 09 грудня 2014 р. відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувальний акт з додатками стосовно вказаної особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, а саме розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена у великих розмірах надійшов до Березівського районного суду Одеської області для розгляду.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту з додатками не вбачав.
Крім того, прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про зміну особи потерпілого, посилаючись на положення ч.7 ст.55 КПК України.
Представники потерпілого доводи прокурора щодо призначення справи до розгляду підтримали, просили задовольнити. Також, ними було подане клопотання в порядку ч.1 ст.55 КПК України про визнання Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» - потерпілим по справі.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник з думкою прокурора і представників потерпілого про можливість призначення справи до розгляду не погодились, заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України. Посилались на те, що у обвинувальному акту вказані анкетні відомості як потерпілого особи, яка не є юридичною особою, та відповідно до положень ч.1 ст.55 КПК України не є потерпілим, а замінити особу потерпілого у підготовчому судовому засіданні як зазначав прокурор не можливо і суперечить положенням чинного КПК України. Також, зазначали, що обвинувальний акт складений слідчим, який не мав законних повноважень. Крім цього формулювання обвинуваченого слідчим не конкретно і не зрозуміло, що порушує право обвинуваченого на належний захист.
Заслухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт з додатками, колегія суддів дійшла до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступного.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувальний акт це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повного та неупереджено дослідити матеріали кримінального провадження, виявити як і ті обставини, які, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, по пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.
Процесуальним рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідував, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.
На думку суду, вимоги ст. 291 КПК України при складанні вищевказаного обвинувального акту не дотримані.
Так, у обвинувальному акті у якості потерпілого вказано «Березівська сортодослідна станція» Одеської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертиза насіння і садивного матеріалу», що розташована у с. Великий Дальник, Біляївського району Одеської області, але відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (ЄДР) вказане підприємство у реєстрі є відсутнім.
Згідно ч.1, 2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
За таких обставин суду є незрозумілим яким чином слідчий та прокурор визначили у якості потерпілого юридичну особу, що відсутня у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та встановили спричинену їй матеріальну шкоду, а відповідно з чим і визначились із формулюванням обвинувачення.
Крім наведеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви поданої представником потерпілого та підтриманою прокурором про заміну особи потерпілого.
На думку суд, положення ч.7 ст.55 КПК України, на яку посилалася прокурор у судовому засіданні, стосується випадку коли особа взагалі не подавала заяву на визнання її потерпілою. При цьому наведена норма КПК України не стосується та не може бути застосована, у випадку коли особа потерпілого була встановлена під час проведення слідчим досудового розслідування, є від представника цієї особи цивільний позов на відшкодування шкоди але під час підготовчого судового засідання її слід змінити, оскільки з`ясувалось що не вона є потерпілим.
Вищенаведені обставини свідчать про недотримання слідчим під час складання обвинувального акту п.2 ч.2 ст.291 КПК України. При цьому суд вважає, що положення даної норми зобов`язують слідчого не формально зазначити дані про потерпілого, а встановити, що саме цієї особі спричинена шкода в наслідок вчинення відносно неї протиправних дій. Суд приходить до такого твердження виходячи з ч.1 ст.290 КПК України, за якою прокурор або слідчий за його дорученням визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта повідомляє підозрюваного, його захисника, законного представника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Також, суд погоджується із думкою захисника обвинуваченого, що відповідно до ч.6 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті. Виходячи з положень цієї статті вочевидь, що у разі зміни слідчого, останній повинен повідомити про прийняття до свого провадження кримінального провадження. Так, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, згідно до п.1 ч.4 ст.291 КПК України міститься доручення слідчому СВ Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_8 про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №№0000498, внесеному до ЄРДР 09 грудня 2014 р. відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України.
Однак, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про прийняття до свого провадження вказаного кримінального провадження, в порядку ч.6 ст.214 КПК України слідчим СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 не має.
За таких обставин суд вважає, що у слідчого ОСОБА_9 повноваження на проведення досудового розслідування даного кримінального провадження відсутні.
Вказане свідчить про недотримання органом досудового розслідування положень п.4 ч.2ст.291 КПК України, оскільки дана норма зобов`язує під час обвинувального акту вказати не аби якого слідчого, а саме того, якому у відповідності до ч.6 ст. 214 КПК України доручено проведення досудового розслідування.
Таким чином, формулювання обвинувачення не відповідає тим фактичним обставинам, які встановлені прокурором.
Крім того, формулювання обвинувачення є неконкретним, що суперечить вимогам ч.1,2 ст.91 КПК України.
Частини 1,2 ст.91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Суд погоджується із думкою захисника, що формулювання обвинувачення у обвинувальному акті вказане не конкретно, не зрозуміло, що порушує права обвинуваченого на належний захист.
Так, слідчий у обвинувальному акті зазначає «…у період часу з 21 червня 2014 р. по 30 вересня 2014 р. більш точний час досудовим слідством не встановлений … ОСОБА_6 , … поблизу смт Раухівка Березівського району Одеської області, надав вказівку охоронцям підприємства які не були обізнані в злочинних діях останнього, завантажити зернові культури на вантажний транспорт, а водіям, особи яких в ході досудового слідства не встановлені, - здійснити їх вивіз із території складу без будь-яких підстав та документів, яку вони виконали.
Суд вважає доцільним посилання захисника обвинуваченого у цієї частині обвинувачення, що зазначене є неконкретним та не зрозумілим, оскільки якщо ці особи охоронців та водіїв автотранспорту не встановлені як і сам транспорт, а також куди вивозили,то чому зроблений висновок, що саме це обвинувачений є причетним до вивозу зернових культур.
Виходячи з наведеного вочевидь, що в ході проведення досудового розслідування не встановлено та не зазначено жодного з того, що має бути зазначено у формулюванні обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист, оскільки висунуте йому є неконкретним.
Суд погоджується і з тим, що у разі проведення акту звірки між Одеською філією ДП «ЦСЕНСМ» (Березівська сортодослідна станція та ПП «Чеське» необхідно вказувати відомості про дану звірку, а саме дата складання, кім була складена, яке це має відношення до обвинуваченого, чому саме з цим підприємством проводили звірку. Крім цього необхідно було зазначати і причини нестачі виявлені під час проведених дій, а саме викрадення, халатне , або неналежне використання,.
Суд погоджується із тим, що неконкретне формулювання обвинувачення не дає обвинуваченому можливостей на належний захист, при цьому штучно створюється двозначність трактування змісту неконкретного формулювання.
Як і вищенаведене суд вважає абсолютно неконкретним та таким, що порушує право обвинуваченого на захист зазначене, що обвинувачений реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на розтрату майна, будучи службовою особою, зловживаючи своїм становищем, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території складу підприємства, що він очолював в період часу з 21 червня 2014 по 30 вересня 2014 р., більш точний час не встановлений, надав невстановленим особам вказівку зробити розрізання на металеві частини жатки «ЖНВ-6», інвентарний №243, вартістю 4 417 гривень, та кукурудзяну жатку, 2004 р. інвентарний №966, вартістю 500 гривень, погрузити на ватажний автомобіль та вивезти з території складу, яку вони виконали.
Вищевикладене також є неконкретним та таким, що порушує право обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення. Так, слідчим не зазначено чому саме такий період,і яке до цього всього має відношення обвинувачений якщо не встановлено жодного зі складових ні хто зробив, ні як ні коли.
Також, суд звертає увагу на те, що висуваючи ОСОБА_6 обвинувачення не зазначене необхідні складові об`єктивної сторони ст.191 КК України.
Так, зазначаючи, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення передбачене ч.4 ст.191 КПК України розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великому розмірі не зазначене він вчиняв правопорушення на думку слідчого на свою користь або на користь третіх осіб.
Також, зазначаючи великий розмір вчиненого обвинуваченим не вказано чому саме органом що проводив досудове розслідування зроблений висновок про саме великі розміри.
Суд звертає увагу і та те, що під час вчинення кримінального правопорушення , як вказано у обвинувальному акті ОСОБА_6 допомагали інші особи, що виконували його незаконні розпорядження, але ніякої правової оцінки їхнім діям у обвинувальному акті не надано.
Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст.337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами, що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту.
Суд наголошує, що всі висновки щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення не мають оцінки доказів, або обставин, що прокурор вважає встановленим, що розглядаються та яким надається відповідна оцінка судом тільки у судовому засідання і тільки під час судового розгляду.
Суд оцінює лише дотримання слідчим та прокурором під час складання обвинувального акту вимог передбачених ст.291 КПК України.
Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки на посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторін, та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про привернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
З огляду на наведене обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору.
На підставі ст.ст.290, 291, п.3 ч.3 ст.314, ст.ст. 370-372, ч.2 ст.376, ст.395 КПК України, суд-

у х в а л и в:
Клопотання представника Державного підприємства «Центр сертифікації та експертиза насіння і садивного матеріалу» - залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту на до оформлення - задовольнити.
Обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0000498, внесеному до ЄРДР 09 грудня 2014 р. відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України - повернути прокурору, який направляв його до суду.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення через Березівський районний суд Одеської області.

Суддя: ________________________________________________-