Провадження № 11-кп/792/580/18
Справа № 689/1411/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника ХОПЛ №3- ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року про зміну примусових заходів медичного характеру,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року задоволено заяву головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1. Змінено примусові заходи медичного характеру з госпіталізації у відділенні зі звичайним наглядом щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на амбулаторне примусове лікування, за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд мотивував своє рішення тим, що зміна виду примусових заходів медичного характеру, з примусового лікування у відділенні зі звичайним наглядом, на амбулаторне примусове лікування за місцем проживання, відносно ОСОБА_11 , є доцільним, так як його психічний стан покращився.
На вказану ухвалу потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про зміну примусових заходів щодо ОСОБА_11 у відділенні зі звичайним наглядом на амбулаторне лікування за місцем проживання. Вказує на невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та необхідність застосування більш суворих заходів медичного характеру щодо ОСОБА_11 . Звертає увагу, що ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, відносно ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації у відділенні зі суворим наглядом. За цим рішенням суду ОСОБА_11 , який є її рідним братом, 19 травня 2004 року близько 16 год. в будинку її матері, за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 вчинив умисне вбивство з особливою жорстокістю її малолітньої доньки ОСОБА_12 , 1997 року народження, нанісши ножем множинні удари і порізи в область шиї, та, після скоєння вбивства, ножем видалив очі з очних раковин. До цього, з 1996 року, він хворів на психічне захворювання: параноїдальна шизофренія, істеричний психоз, внаслідок чого більше 16 разів проходив стаціонарне лікування у Чернівецькій психіатричній лікарні. Після вчинення злочину, на протязі 14 років, до ОСОБА_11 застосовувались вичерпні методи лікування психічного захворювання при госпіталізації у психіатричних закладах із різним режимами нагляду. З п. 25 висновку комісії лікарів- психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 43 від 20.06.2018 року слідує, що хворий ОСОБА_11 періодично буває злісний, імпульсивний, періодично до чогось прислухається, виказує багато скарг іпохондричного характеру, час від часу вказує маячні ідеї безглуздого характеру, критика до хворобливого стану залишається неповною, п. 26 висновку констатується діагноз: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу зі стабільним психотоподібним ефектом, тобто психічне захворювання, яке спонукало ОСОБА_11 до скоєння вказаного особливо суспільно-небезпечного діяння, а тому вважає, безпідставним висновок комісії лікарів- психіатрів, якими, в кінцевому наслідку, незважаючи на викладені в п. 25 дані клінічного дослідження, в п. 27 констатують, що хворий в поведінці спокійний, упорядкований, у нього відсутні маячня та галюцинації, сформована критика до власного стану. Крім того, задовольняючи заяву головного лікаря, суд не досліджував і залишив поза увагою, надзвичайно важливу проблему - реальну можливість проходження ОСОБА_11 амбулаторного лікування за місцем проживання. ОСОБА_11 зареєстрований і фактично проживає в будинку по АДРЕСА_1 , де мешкає їх престаріла мати - ОСОБА_13 , яка в силу, не лише свого пристарілого віку, але й за станом здоров`я (значного переліку хронічних захворювань) об`єктивно не в змозі буде контролювати його психічний стан та надавати йому необхідну примусову медичну допомогу. Будь яких родичів спроможних забезпечити нагляд та відповідне лікування ОСОБА_11 , за вказаним місцем проживання не має. Постановляючи таке рішення, місцевий судо не взяв до уваги і ступеня небезпечності психічно хворого для суспільства.
В запереченні на апеляційну скаргу головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 просить ухвалу залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що психічний стан ОСОБА_11 покращився, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку, що є підстави для зміни останньому примусового лікування у відділені зі звичайним наглядом на амбулаторне примусове лікування за місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, представника лікарні та прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника, яка вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтовано, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку.

З матеріалів справи вбачається, що головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до Ярмолинецького районного суду із заявою про зміну примусового лікування у відділенні зі звичайним наглядом на амбулаторне примусове лікування, за місцем проживання, щодо ОСОБА_11 , зазначивши, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2011 року до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.05.2012р., 01.11.2012р., 19.04.2013р., 04.10.2013р., 19.03.2014р., 16.09.2014р., 05.03.2015р. та 10.08.2015р. до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03.02.2016р.відносно ОСОБА_11 змінено примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом на примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Ухвалами Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28.07.2016р., 19.01.2017р., 21.07.2017р., 19.01.2018р. продовжено примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Відповідно до висновку лікувально-психіатричної комісії по примусовому лікуванні від 20.06.2018 року, психічний стан ОСОБА_11 за час лікування покращився, що проявляється: хворий в поведінці став спокійний, упорядкований, приймає участь у реабілітаційних заходах, з оточуючими спілкується в міру, відсутністю маячні та галюцинацій, сформованістю критики до власного стану. Враховуючи стабільність психічного стану хворого, рекомендовано змінити примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом на амбулаторне примусове лікування за місцем проживання.
В процесі апеляційного розгляду справи представник ХОПЛ № ОСОБА_9 пояснив, що, в даний час, ОСОБА_11 перебуває в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №3 з діагнозом шизофренія, параноїдна форма безперервний тип захворювання. Він швидко збуджується, і, в своїх діях є непередбачуваним, оскільки чує голоси, які керують його діями. Психічний стан хворого не дає можливості виписати його на амбулаторне примусове лікування, так як він потребує постійного стороннього нагляду, становить загрозу для оточуючих і продовжує бути суспільно-небезпечним.
Відповідно до положень ч.1 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Із змісту вказаної норми Закону слідує, що зміна застосування примусових заходів медичного характеру є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги потерпілої є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_11 страждав параноїдною шизофренією і до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.2,4 ч.2 ст.115 КК України, тривалість його стаціонарного лікування в психіатричних закладах, ступінь небезпечності психічного хворого для оточуючих осіб, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, та те, що висновок експертної комісії є суперечливим і неоднозначним. У висновку, зокрема, зазначається, що хворий ОСОБА_11 періодично буває злісний, час від часу виказує маячні ідеї безглуздого характеру, разом з тим вказується на відсутність у нього маячіння і галюцинацій.
Крім того, судом поверхово досліджена реальна можливість амбулаторного лікування ОСОБА_11 в с.Грушка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, де проживає його хвора мати, та яким чином воно може відбуватись.
Згідно з приписами п.4 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Наведені обставини дають колегії суддів підстави для скасування ухвали Ярмолинецького районного суду від 26 липня 2018 року щодо ОСОБА_11 з ухваленням нової про відмову в задоволенні заяви головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 про зміну примусового лікування.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2018 року щодо ОСОБА_11 скасувати і ухвалити нову.
Відмовити в задоволенні заяви головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 про зміну примусового лікування у відділенні зі звичайним наглядом на амбулаторне примусове лікування за місцем проживання щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2