Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9734/15-к
Провадження № 1-КП/758/430/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2018 року Подільський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва кримінальне провадження №0003894, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 04 грудня 2012 року Святошинським районним судом м.Києва за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком 2 роки; 2) 11 серпня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України, з урахуванням положень ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. За вироком суду від 11.08.15, згідно ст.71 КК України за сукупністю вироків приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 04.12.12, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали договір оренди автомобіля, згідно якого останній отримав у користування автомобіль марки «Mersedes-Benz E200», д.н.з. НОМЕР_1 .
04 червня 2014 року у вечірній час ОСОБА_4 , керував вищезазначеним автомобілем та рухався по вулиці О. Теліги в м.Києві разом з пасажиром раніше незнайомим ОСОБА_8 .
Того ж дня, приблизно о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 заїхав на територію АЗС «Авантаж 7», що розташована по вулиці О.Теліги, 61 в м. Києві. Під`їхавши до бензинової колонки ОСОБА_4 повідомив співробітнику АЗС про те, що бажає здійснити заправку бензином марки А-95 до повного баку, та саме в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном бензином, належним ТОВ «Авантаж 7», шляхом обману.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 передав ОСОБА_8 платіжну банківську картку банку «Русский Стандарт» та попросив його розрахуватись за паливо на касі вказаною карткою, хоча знав, що на вказаній картці відсутні грошові кошти та вона не придатна для розрахунку, завідомо розуміючи, що ОСОБА_8 не зможе розрахуватись, однак, свідомо бажав настання наслідку своїх злочинних дій заволодіння пальним, належним ТОВ «Авантаж 7», шляхом обману.
В подальшому, о 20 годині 49 хвилин ОСОБА_4 , завершивши свої злочинні дії, дочекавшись поки співробітник АЗС заправив автомобіль бензином та від`єднає заправний кран від автомобіля, з місця вчинення злочину втік, заволодівши майном ТОВ «Авантаж 7» , а саме, - бензином марки А 95 в кількості 65,52 літра, спричинивши матеріального збитку на загальну суму 1 002 гривні 46 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю щиро покаявся та пояснив, що у 2014 році він мав у користуванні автомобіль «Mersedes-Benz E200», д.н.з. НОМЕР_1 . 4 червня 2014 року у вечірній час він керував цим автомобілем та по дорозі його зупинив незнайомий чоловік і він погодився його підвезти. Цей чоловік це свідок ОСОБА_8 , якого він до цього не знав. По дорозі він заїхав на АЗС «Авантаж 7», що розташована по вулиці О.Теліги, 61 в м.Києві. Під`їхавши до бензинової колонки він повідомив співробітнику АЗС про те, що бажає здійснити заправку бензином марки А-95 до повного баку. В цей час він вирішив не платити за бензин та обманним шляхом заволодіти ним. Реалізуючи задумане він передав ОСОБА_8 платіжну банківську картку банку «Русский Стандарт» та попросив його розрахуватись за паливо на касі вказаною карткою, хоча знав, що на вказаній картці відсутні грошові кошти та вона не придатна для розрахунку, завідомо розуміючи, що ОСОБА_8 не зможе розрахуватись. У той час, коли ОСОБА_8 пішов до каси, по своїх справах, він залишався у автомобілі, а коли паливо було залито у бак його автомобіля і заправник від`єднав шланг від баку, він поїхав із заправки, не сплативши за бензин, який йому залили і у такий спосіб обманув працівників заправки та заволодів їх майном.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд прийшов до висновку, що своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненими повторно, ОСОБА_4 , учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, що передбачено п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження обвинуваченого ОСОБА_4 до покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям. Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільної небезпеки, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших злочинів.
Крім того суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин (04.06.14) до ухвалення вироку Святошинського районного суду м.Києва від 11 серпня 2015 року, яким його засуджено за ч.1 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України, при цьому згідно ст.71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 04 грудня 2012 року, а тому суд вважає за необхідне застосувати при призначенні йому остаточного покарання положення ч.4 ст. 70 КК України.
Вирішуючи питання про зарахування у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 час його перебування під вартою під час попереднього ув`язнення, суд проаналізував правові висновки, які зроблені в рішеннях Верховного Суду з цього питання.
Так, суд вивчив правові позиції, висловлені в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №759/19973/15-к про тлумачення принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи» та принципу прямої дії закону, та який вважав, що згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зараховується у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення до 20 червня 2017 року включно, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, рахується час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.07.2017 року).
Судом також вивчено, що відповідно до висновків щодо правозастосування, які містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі №440/853/17 та від 29.03.2018 року № 552/1164/17, у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, відповідно до ст.5 ч. 2 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Оцінивши всі докази в їх сукупності, беручи до уваги, що діяння, яке пред`явлено обвинуваченому ОСОБА_4 вчинене в червні 2014 року та за станом на 20.06.2017 року він мав право на застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, йому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту та до дня набрання вироком законної сили у строк покарання, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ст.72 ч.5 КК України викладено у такій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст.5 КК України. Так, ч.2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року №6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).
Кримінально-правові відносини - це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.
Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
Долю речових доказів вирішити з урахуванням положень ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11.08.15, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання його за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.08.15, а саме із 06.10.14.
Згідно ч.5 ст.72 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008, №838-VIII від 26.11.2015) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 , час його попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2014 року по день набрання вироку законної сили, якщо запобіжний захід не буде змінено, де одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Згідно ст.100 КПК України речові докази - оптичний диск із записами з камер відеоспостереження на АЗС «Авантаж 7» та банківську картку банку «Русский Стандарт», які зберігаються у матеріалах кримінального провадження залишити зберігати при матеріалах справи.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, що утримується під вартою, з моменту отримання копії вироку, через Подільський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_1