Номер провадження: 11-кп/785/104/18
Номер справи місцевого суду: 500/6155/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ростов-на-Дону, Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, в силу ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
В силу ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. від 24 рудня 2015 р.) зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 липня 2015 року до 14 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання - ОСОБА_7 затримати та взяти під варту.
Строк основного покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислено з моменту його затримання та взяття під варту.
Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_7 не обраний.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на її користь з обвинуваченого ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди - 4987 грн., на відшкодування моральної шкоди - 25000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 14 липня 2015 року, близько 23 год. 30 хв., на автобусній зупинці біля ринку «Росинка», розташованої на проспекті Миру (Леніна) в м. Ізмаїлі, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті того, що ОСОБА_7 запідозрив ОСОБА_10 у злочинній змові з особами, які таємно викрали його велосипед іноземного виробництва, але, не з`ясувавши обставини, конфлікт між ними припинився.
Тієї ж ночі, близько 00 год., біля будинку №4 по вул. Гагаріна в м. Ізмаїлі Одеської області, ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_10 , який рухався у бік будинку №2«б» по вул. Гагаріна разом з сестрою - ОСОБА_11 та її чоловіком - ОСОБА_12 та, поваливши ОСОБА_10 на землю, почав з ним боротися. В ході боротьби, ОСОБА_13 дістав з задньої кишені брюк ніж і, бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті особі, умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав потерпілому ножове, колото-різане поранення шиї у верхній третині зліва, колото-різане поранення на передній поверхні лівого тазостегнового суглоба, колото-різане проникаюче поранення лівої легені, від яких останній помер по дорозі до КУ «Ізмаїльська міська лікарня».

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2018 року, постановленою одноособово головуючим суддею ОСОБА_1 виправлені описки у вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року, та резолютивна частина вироку викладена в такій редакції:
« ОСОБА_7 визнати винним за ст. 115 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком до семи років».
В силу ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 рудня 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 липня 2015 року до 14 березня 2016 року, виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_7 затримати та взяти під варту.
Строк основного покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.
Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_7 не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково і стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_7 :
-у якості відшкодування матеріальної шкоди 4987 грн.,
-у якості відшкодування моральної шкоди 25000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 184 грн. 44 коп.
Речові докази у справі, на які накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року, а саме:
- велосипед іноземного виробництва - повернути ОСОБА_14 ;
- інші речі, на які накладено арешт знищити.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду 1-ої інстанції змінити, посилаючись на наступні доводи:
- суд 1-ої інстанції неправильно кваліфікував дії ОСОБА_7 , оскільки фактичні обставини встановлені невірно. В судовому засіданні підзахисний не заперечував проти того, що ОСОБА_10 загинув через його дії, але послідовно поясняв, що він не мав умислу на його вбивство, а тілесні ушкодження спричинив з необережності, хаотично розмахуючи ножем під час боротьби, злякавшись, що його можуть побити троє людей. Обставини, наведені підзахисним, підтверджені слідчим експериментом та висновком експерта №7/35-15 від 22.08.2015 року, згідно з яким смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючим колото-різаними пораненнями грудної клітини зліва, з пошкодженням міжреберних м`язів, пристіночної плеври, нижньої долі лівої легені, яке ускладнилося внутрішньою і зовнішньою кровотечею, і зумовило зупинку серцевої діяльності та дихання. Саме це поранення ОСОБА_15 міг нанести шляхом хаотичного руху рукою, лежачи на землі, притиснутий потерпілим;
- посилання у вироку суду 1-ої інстанції на показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 є неспроможними, оскільки вони не були очевидцями бійки між потерпілим та підзахисним.
Посилаючись на такі доводи, захисник просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 119 ч. 1 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції даної статті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вирок суду першої інстанції, в частині кваліфікації його дій, не відповідає фактичним обставинам справи, з таких підстав:
- він не мав наміру вбивати ОСОБА_10 , а конфлікт з ним виник раптово, через викрадення велосипеду, у зв`язку з чим суд безпідставно послався на показання потерпілої ОСОБА_9 про умисний напад на потерпілого з метою позбавлення його життя;
- суд 1-ої інстанції не врахував, що він дістав з кишені розкладний ніж, знаходячись вже на землі із тілесними ушкодженнями, під тиском ОСОБА_10 , який його повалив на землю та утримував;
- також суд 1-ої інстанції у вироку зазначив, що він умисно наносив удари у життєво важливі органи потерпілого, але цей висновок не відповідає дійсності, оскільки всі рани заподіяні на глибину не більше 1,5 см, в той час, коли довжина клинка ножа становить 7,5 см, а у разі умисного спричинення ушкоджень, поранення наносились би на всю довжину клинка;
- під час судового розгляду він послідовно пояснював, що наміру на вбивство потерпілого в нього не було, а ножем він махав хаотично, з метою налякати ОСОБА_10 , який був фізично сильнішим за нього, щоб той його відпустив. Тому удари ножем були нанесені з необережності, що підтверджено під час проведення слідчого експерименту, а також висновком експерта, в якому відображено, що один з ударів прийшовся в ногу, яка не є життєво важливим органом;
Посилаючись на наведені доводи, обвинувачений просить врахувати дані про його особу, змінити вирок суду та перекваліфікувати його дії на ст. 119 ч. 1 КК України та призначити покарання відповідно до санкції даної статті.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, потерпілу та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з приписами ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції, він не в повній мірі відповідає приписам ст. 370 КПК України.

Так, обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на досліджені ним докази, а саме:

- показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який винним себе визнав частково і підтвердив, що ОСОБА_10 загинув через його дії, але він не мав наміру вбивати його, а спричинив це з необережності;
- показання потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що 14 липня 2015 року, ввечері, брат розповів, що біля ринку «Росинка» в нього сталася сварка з чоловіком, у якого викрали велосипед. Придбавши в магазині цигарки, вона з чоловіком та братом йшли до дому. Близько 00 год., біля будинку АДРЕСА_3 , хтось наздогнав ОСОБА_16 , який йшов трохи попереду, напав на нього, поваливши на землю. Все це сталося несподівано для них, чоловік побіг на допомогу її брату, але допомогти не встиг, оскільки нападник втік. Коли вона з чоловіком підбігли до брата, то побачили, що йому спричинені колото-різане поранення шиї, колото-різане поранення на передній поверхні лівого тазостегнового суглоба, колото-різане проникаюче поранення лівої легені. Вони викликали швидку допомогу, яку чекали близько 30 хв., але брат помер по дорозі в лікарню.
- аналогічні показання свідка ОСОБА_12 ;
- протокол слідчого експерименту від 19 лютого 2017 року з фототаблицею за участі ОСОБА_7 та статиста, під час якого обвинувачений, за допомогою резинового ножа, показав яким чином він завдавав ножові поранення ОСОБА_17 ;
- показання свідка ОСОБА_18 про те, що 14 липня 2015 року її син поїхав до саду на велосипеді, взявши з собою ніж, оскільки хотів попрацювати. Близько 23 год. 25 хв. вона також поїхала до саду. Через деякий час син прийшов у сад без велосипеда, чимось стурбований. Він розповів, що біля ринку «Росинка» у нього викрали велосипед. Вранці, коли вона з чоловіком приїхала з саду додому, то зустріла там робітників поліції, які сказали, що знайшли велосипед, після чого вона дізналася, що сина підозрюють у вбивстві;
- аналогічні показання свідка ОСОБА_14 ;
- показання свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що ОСОБА_7 доводиться їй племінником. 15 липня 2015 року, близько 12 год. він прийшов до неї. Вони поспілкувалися, випили чаю. Потім прийшов батько ОСОБА_15 , а з ним якісь люди в камуфляжній формі, після чого усі вони пішли з дому;
- показання свідка ОСОБА_20 про те, що 14 липня 2015 року після 23 год. він зустрівся на ринку «Росинка» зі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які сварилися між собою з приводу того, що у ОСОБА_15 вкрали велосипед. ОСОБА_15 казав, що підозрює ОСОБА_21 , а останній заперечував свою причетність до крадіжки. Він обох знав особисто, мав з ними нормальні стосунки, тому заспокоїв їх і роз`яснив ОСОБА_15 , що ОСОБА_21 цього зробити не міг. Вони потиснули один одному руки та спокійно розійшлись;
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 15 липня 2015 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 , як чоловіка, якого бачив 14 липня 2015 року, під час відпочинку зі знайомими в районі ринку «Росинка»;
- показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що 14 липня 2015 року він перебував поблизу ринку «Росинка», де вживав алкогольні напої зі своїми знайомими. Туди ж приїхав на велосипеді потерпілий ОСОБА_7 , у якого була півторалітрова пляшка вина, та почав розмовляти на сусідній лавочці з ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Близько 23 год., коли ОСОБА_7 зайшов до магазину «Роса», він сів на велосипед останнього і поїхав звідти. Коли він викрадав велосипед, його ніхто не бачив, ніхто не кричав і не зупиняв. Викравши велосипед, він поїхав до своїх знайомих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 і чекав доки останні прийдуть додому. Коли ті приблизно через півгодини прийшли, то нічого не запитували у нього про цей велосипед. Вони ще випили, після чого лягли спати. Вранці приїхали працівники міліції, які забрали ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , а йому сказали відвезти велосипед в міліцію, після чого він поїхав на викраденому велосипеді до міліції, де видав його працівникам міліції. Про те, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_25 він дізнався від працівників поліції;
- вирок Ізмаїльського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_22 визнаний винним у викрадені велосипеда, який належить ОСОБА_7 . З вироку вбачається, що ОСОБА_25 до цього злочину не причетний;
- висновок експерта №7/35-15 від 22 серпня 2015 року, згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане ушкодження грудної клітини (рана №1) на висоті 132 см від підошовної поверхні, по задній пахвовій лінії з ушкодженням міжреберних м`язів, пристіночної плеври, нижньої долі лівої легені; колото-різане поранення на правій боковій поверхні шиї, у верхній третині; на задньої-зовнішній поверхні тіла; на межі верхньої третини лівого стегна і лівого тазостегнового суглоба, на висоті 100 см від підошовної поверхні; садна на зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на задній поверхні лівого ліктьового суглоба в середній третині; синець на голові в проекції лівої вушної раковини. Смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини зліва, з пошкодженням міжреберних м`язів, пристіночної плеври, нижньої долі лівої легені, яке ускладнилося масивною внутрішньою і зовнішньою кровотечею, що викликало порушення реологічних властивостей крові та гемодинаміки в системі мікроциркулярного русла легенів і зумовило зупинку серцевої діяльності та дихання, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпечності для життя;
- висновок експерта №1/335-15 від 03 травня 2017 року, відповідно до якого, з урахуванням попереднього висновку експерта №7/35-15 від 22 серпня 2015 року, протоколу слідчого експерименту від 19 лютого 2017 року за участі ОСОБА_7 , можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_10 пошкоджень, при умовах і обставинах, зазначених підозрюваним ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту від 19.02.2017 року в частині заподіяння тілесних ушкоджень, - не виключено, оскільки локалізація ушкоджень у ОСОБА_10 , розташована в межах досяжності озброєної руки. Наявні колото-різані ушкодження, виявлених на тілі ОСОБА_10 , виникли внаслідок дії предмета з гострою контактуючою поверхнею;
- протокол огляду місця події від 15 липня 2015 року, згідно з яким, на вул. Поперечній, справа від проїзної частини в напрямку ринку «Росинка», біля дощового зливу виявлена пляма №1 бурого кольору, схожа на кров розмірами 79х65 см. На відстані 2-х метрів від плями №1 на асфальті виявлена група плям розмірами 92х58 см. Між плямою №1 та групою плям на бордюрі, містяться хаотично розташовані бурі плями у вигляді бризок та кровопідтікань. На відстані 153 см від бордюру справа в траві наявний жіночий чобіт на ліву ногу. Прямо на відставні 37 метрів від групи плям бурого кольору в траві виявлена пара садових рукавиць чорного кольору. З плями №1, групи плям бурого кольору зняті змиви на дві ватних палички, які поміщені в спеціальні контейнери. На відстані 9 м від групи плям бурого кольору, справа, в траві виявлений другий жіночий чобіт на праву ногу;
- протокол огляду місця події від 15 липня 2015 року, а саме, приміщення літнього душу, розташованого на території двору будинку АДРЕСА_4 , на території садового товариства №10 в м. Ізмаїлі Одеської області. У вказаному приміщенні, що складається з трьох стін з дахом, на якому наявна ємність, титановий котел висотою на рівні приміщення душу. Внизу титанового котла наявна топка, в якій на момент огляду виявлені залишки золи. В ході огляду, ОСОБА_7 пояснив, що у вказаному титановому котлі він спалив свої речі: жовту футболку та сині джинси, в які був одягнутий в ніч на 15 липня 2015 року;
- протокол огляду місця події від 15 липня 2015 року, а саме території вздовж будинку АДРЕСА_5 , на які вказав ОСОБА_7 . В ході огляду, біля балкону квартири АДРЕСА_6 виявлені туфлі чоловічі чорного кольору 43 розміру з елементами ґрунту на підошві. Навпроти балкону квартири АДРЕСА_7 , на відстані 9 м, під гілками яблуні виявлений металевий розкладний ніж в складеному вигляді з плямами бурого кольору на рукоятці і на клинку. ОСОБА_7 пояснив, що ніж і чоловічі туфлі належать йому і він викинув їх 15 липня 2015 року, близько 00 год. 30 хв.;
- протокол огляду місця події від 15 липня 2015 року, а саме ванної кімнати приймального відділення ІМЦЛ КУ, який розташовано по проспекті Суворова, 68 в м. Ізмаїлі. Посередині кімнати, на ношах розташоване тіло ОСОБА_10 , одягнуте: в костюм камуфляжного типу кольору хакі, поли куртки розстебнуті і розведені в сторони; футболку чорного кольору із х/б тканини; верхня частина куртки і футболки рясно і безладно просочена кров`ю; брюки з чорним поясом; носки чорні; чоботи- берци чорного кольору. На передній поверхні брюк визначаються помарки, краплі крові у вигляді знаків оклику, гостре яких спрямовані вниз. Шкіряні покрови блідо-тілесного кольору, сухі, в області голови, шиї, грудної клітини рясно і безладно забруднені кров`ю. Пошкодження: на шиї у верхній третині, зліва і дещо ззаду визначається рана №1 невизначеної веретеновидної форми, що орієнтована в косо-вертикальному напрямку, знизу нагору, зліва направо розмірами 2х0,9 см, верхній край скошений, нижній підритий, краї рівні, співставні, кінці: нижній загострений; верхній «П» видний. При перегортанні трупа із рани №1 виділяється кров. В кишені брюк виявлений мобільний телефон «Nokia» в панелі чорного кольору;
- висновок судово-медичної цитологічної експертизи №528 від 27 серпня 2015 року, з якої вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_10 за ізосерологічною системою АВО відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В. Кров підозрюваного ОСОБА_7 за ізосерологічною системою АВО відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. В піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин обох рук трупу ОСОБА_10 (об`єкти №1, 2 маркування відокремлення судово-медичної цитології) кров не виявлена, виявлені ядровмісні епітеліальні клітини і виявлений білок людини. Встановити статеву належність клітин не надалось можливим у зв`язку з відсутністю в препаратах ядер епітеліоцитів, придатних для даного виду дослідження. При визначенні групової належності клітин, виявлених в об`єктах №1, 2, виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, властивий особі (особам) з групою крові А (ІІ) даної системи, що не виключає походження епітеліоцитів від особи (осіб) з вищевказаною групою крові системи АВО, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_10 і виключає від підозрюваного ОСОБА_7 (за груповою ознакою);
- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №888 від 09 вересня 2015 року про те, що кров потерпілого ОСОБА_25 за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В із супутнім антигеном Н. Кров підозрюваного ОСОБА_7 за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А із супутнім антигеном Н. На складному ножі, вилученому в ході огляду місця події біля будинку АДРЕСА_8 , виявлена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені слабко виражені антигени А і Н, властиві, у випадку походження від однієї особи, групі А з ізогемаглютинином анти-В із супутнім антигеном Н за системою АВО. Таким чином, не виключена вірогідність походження виявленої на складному ножі крові від особи з даною групою, в тому числі від потерпілого ОСОБА_10 і виключається від підозрюваного ОСОБА_7 . На парі чоловічих літніх туфель, вилучених при огляді вищевказаного місця події, що належать ОСОБА_7 (з його слів), виявлені сліди крові людини, при неодноразовому визначенні групової належності якої, виявлені слабковиражені антигени В і Н, властиві, у випадку походження від однієї особи, групі крові В з ізогемаглютинином анти-А із супутнім антигеном Н за системою АВО. Таким чином, не виключене походження виявленої на парі чоловічих туфель крові від особи з даною групою, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_7 . Даних про присутність на досліджуваній парі туфель крові потерпілого ОСОБА_10 особи, носія антигенна А, не отримано;
- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №895 від 03 вересня 2015 року, згідно з яким, на двох змивах на марлевих тампонах з правої і лівої рук підозрюваного ОСОБА_7 , кров не виявлена;
- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №894 від 04 вересня 2015 року про те, що в одному з двох (об`єкт №1) змивів, вилучених з місця події, виявлена кров людини, при дослідженні якої на групову належність, виявлений антиген А, властивий групі А з ізогемаглютинином анти-В за системою АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_10 і виключає від підозрюваного ОСОБА_7 . У другому змиві (об`єкт №2), вилученому з місця події, кров не виявлена;
- висновок судово-медичної експертизи №499 від 07 вересня 2015 року, з якого видно, що на спинці камуфляжної куртки, на 34 см нижче вороту і на 19 см правіше лівого бічного шва, виявлено одне колото-різане пошкодження довжиною 1,3 см, яке утворене плоским колючо-ріжучим знаряддям типу ножа, що має лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 1,8 см. На передній поверхні лівої половинки камуфляжних брюк, всередині лівої переднє-бокової кишені, на 8 см нижче поясу і на 5 см правіше лівого бічного шву, виявлено одне пошкодження довжиною 1,3 см, що має групові ознаки колото-різаного, яке могло бути утворено плоским колючо-ріжучим знаряддям типу ножа, що має лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 1,8 см. На задній поверхні лівої половинки камуфляжних брюк, на 1,5 см нижче поясу і на 3 см правіше лівого бічного шву, виявлене одне колото-різане пошкодження, яке могло бути утворене плоским колючо-ріжучим знаряддям типу ножа, що має лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 1,5 см. На спинці футболки, на 34 см нижче вороту і на 17 см правіше лівого бічного шву виявлене одне колото-різане пошкодження довжиною 1,0 см, за локалізацією та морфологією аналогічне пошкодженню на куртці. На задній поверхні трусів, на 5 см нижче поясу і у лівого бічного шву, виявлено одне колото-різане пошкодження, яке було утворене плоским колючо-ріжучим знаряддям типу ножа, що має лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 1,5 см. На клапті шкіри шиї, вилученому від трупу ОСОБА_10 , виявлена колото-різана рана, утворена плоским колюче-ріжучим знаряддям типу ножа, що має обушок, лезо і ширину зануреної частини клинка не більше 1,5 см. Досліджені пошкодження могли бути завдані кликом ножа, наданого на дослідження;
- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №945 від 14 вересня 2015 року про те, що на камуфляжних куртці та брюках, що належать потерпілому ОСОБА_10 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютинином анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від самого потерпілого ОСОБА_10 і виключає від ОСОБА_7 ;
- висновок експерта №372 від 17 вересня 2015 року, згідно з яким ніж, вилучений в ході огляду місця події 15 липня 2015 року по вул. І. Франка, 7/1 в м. Ізмаїлі, є складним ножем господарчо-побутового призначення, і до категорії холодної зброї не відноситься;
- висновок судово-медичної імунологічної експертизи №876 від 08 вересня 2015 року, з якого випливає, що на ручці складного ножа, вилученого в ході огляду місця події біля будинку АДРЕСА_8 , виявлені сліди потових виділень, походження яких не виключена від підозрюваного ОСОБА_7 . На парі чоловічих літніх туфель, вилучених за вищевказаною адресою, потові виділення не виявлені.
Відповідно до висновку експертів-психіатрів №434 від 18серпня 2015 року, ОСОБА_7 яким-небудь хронічним психічним захворюванням, слабоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає. В період часу, що відноситься до вчинення інкримінованого йому діяння, ОСОБА_7 ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 психічних розладів не виявляє, за своїм психічним станом може брати участь в слідчих діях та предстати перед судом, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Перевіривши наведені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими та достовірними, а у сукупності є достатніми для ухвалення обвинувального вироку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 115 ч. 1 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відкинув доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство з необережності, вмотивовані тим, що обвинувачений не мав умислу на вбивство, а діяв таким чином через протиправну поведінку потерпілого.
Так, під час судового розгляду об`єктивно встановлено, що ці доводи сторони захисту суперечать доказам у справі, адже очевидно встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 стався конфлікт, який закінчився примиренням. Через деякий час, ОСОБА_7 безпідставно напав на ОСОБА_10 та умисно завдав йому удари розкладним ножем, в життєво важливі органи, а спричинені тілесні ушкодження стали безпосередньою причиною смерті потерпілого.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно розцінив правову позицію обвинуваченого, як обраний ним спосіб захисту, який спростовується сукупністю доказів досліджених і перевірених судом.
До того ж, безпідставність дій ОСОБА_7 щодо ОСОБА_10 , підтверджується показаннями свідка ОСОБА_22 та вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року стосовно нього.
Призначаючи покарання суд обвинуваченому, суд першої інстанції, відповідно до положень ст.ст. 65 - 67 КК України, врахував характер і ступінь громадської небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс визнання своєї вини, щире каяття, сприяння в розкритті злочину та часткове відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 , для його виправлення та запобігання нових злочинів, необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.
Колегія суддів вважає також, що суд першої інстанції правильно вирішив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , до того ж, апеляційні скарги сторони захисту не містять заперечень проти судового рішення в частині цивільного позову.
Разом з тим, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив помилку у написанні імені потерпілої (замість « ОСОБА_26 » зазначено « ОСОБА_27 »).

Не дивлячись на те, що вирок ухвалений колегіальним складом суду, 20.11.2017 року, головуючим суддею одноособово була постановлена ухвала про виправлення описки у вироку.

При цьому, відповідно до приписів ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Зі смислу наведеної норми кримінального процесуального закону випливає, що питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні, у тому ж складі, у якому було ухвалене судове рішення.

Окрім того, у абзаці першому резолютивної частини вироку, суд першої інстанції некоректно зазначив вид покарання (сім літ), що потребує виправлення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі обчислюється в роках.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 20.11.2017 року є незаконною і підлягає скасуванню, а вирок суду зміні, з підстав, зазначених вище.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Оскільки виправлення зазначених недоліків не погіршують становища обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг та необхідність зміни вироку.

З урахуванням того, що обвинуваченому призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок суду набирає законної сили з моменту оголошення ухвали апеляційним судом, колегія суддів вважає за необхідне затримати ОСОБА_7 в залі суду та під вартою доставити в ДУ «Одеська установа виконання покарань (№21)» Міністерства юстиції України, при цьому строк відбування покарання обчислювати йому з 23 травня 2018 року.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 408, 409, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2017 року про виправлення описки у вироку суду скасувати.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України змінити.

Абзац перший вироку суду викласти в наступній редакції: « ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі».

В абзаці п`ятому вироку зазначити ім`я потерпілої ОСОБА_9 .

В решті вирок суду 1-ої інстанції - залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з 23 травня 2018 року.

Засудженого ОСОБА_7 затримати у залі суду та під вартою доставити в ДУ «Одеська установа виконання покарань (№21)» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4