Справа № 209/1577/17
Провадження № 1-кп/209/64/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське об`єднане кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0001559, 0000097, 0000957відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,суд -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває дане об`єднане кримінальне провадження.

Від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, обґрунтовуючи це тим, що його вина у вчиненні злочинів не доведена, він має тяжку хворобу, неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати- пенсіонер, а також брата, який є інвалідом.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання обвинуваченим ОСОБА_4 , а також заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 60 днів, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 , обґрунтовуючи це тим, що він обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, обвинувачений є раніше судимим, він може перешкоджати встановленню істини у справі, ухилятися від суду, впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, тому продовжують існують ризики, зазначені ст. 177 КПК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_5 не доставлено в судове засідання.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 систематично порушує порядок у судовому засіданні, кричить, не дає можливості висловитися іншим учасникам судового розгляду, ображає та принижує присутніх, у тому числі з використанням нецензурних слів, та при цьому, висловлює погрози та виражається нецензурними словами. Головуюча в судовому засіданні неодноразово попереджала обвинуваченого про можливість його видалення з зали судового засідання, якщо він продовжуватиме порушувати порядок у судовому засіданні, що зафіксовано в журналах судового засідання. Проте обвинувачений продовжив порушувати порядок в судовому засіданні, при цьому в судовому засіданні 21 серпня 2018 року він порушував порядок у судовому засіданні настільки грубо й тривало, що цим самим позбавив можливості іншим учасникам судового розгляду висловлювати свою думку, вчиняти будь-які процесуальні дії та в цілому продовжувати судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.330 КПК України, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Ананьєв проти Російської Федерації» («Ananyev v. Russia» від 30.07.2009 р.), присутність підсудного в залі судового засідання при розгляді його справи є досить важливим аспектом, однак проведення засідання за відсутності підсудного не є невідповідним положенням Конвенції, якщо ця особа може згодом домагатися перегляду вироку судом, який розглядав його справу, або вищим судом. При цьому ЄСПЛ підкреслив, що для належного здійснення правосуддя важливо, щоб повага і порядок в залі суду були визначальними критеріями для судових розглядів; явне недотримання підсудним основних принципів належної поведінки не може і не повинно допускатися. Сенс статті 6 Конвенції не перешкоджає особі за своєю власною волею, прямо або мовчазно, відмовитися від права на проведення справедливого розгляду. Однак для того, щоб бути ефективним в цілях Конвенції відмова від права на участь у судовому розгляді має встановлюватися однозначно і враховувати мінімальні гарантії, відповідні його значущості. Таким чином, ЄСПЛ допускає можливість видалення обвинуваченого із залу суду як наслідок порушення ним порядку в судовому засіданні за умови дотримання мінімальних гарантій права на справедливий суд, наприклад, шляхом забезпечення права на захисника, права на оскарження вироку суду.
Обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою суду від 21 серпня 2018 року видалено з зали суду на весь час судового розгляду за повторне порушення порядку у залі судового засідання в порядку ч.1 ст.330 КПК України.
Суд, заслухавши думки учасників судового процесу, приходить до наступного.
Згідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_4 , раніше судимий, звільнився по відбуттю покарання 26.01.2016 року, що свідчить про системність вчинення останнім різних злочинів, обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, кваліфікованих за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, які є тяжкими злочинами, за одне з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
На даний час відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого ОСОБА_4 перестала бути суспільно небезпечною, як і того, що обставини передбачені ст.199 КПК України відсутні.
В той же час наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім наявності встановлених судом ризиків, суд при вирішенні питання про зміну або продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 враховує також, що останній не працює та не має постійного джерела доходу.
Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який, суд вважає його не обґрунтованим, оскільки зазначені вище обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а отже існує достатньо підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Вказаний висновок суду узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішеннях Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» та інших, оскільки при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд врахував не тільки тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи.
Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, судом не приймаються посилання захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такі доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час вирішення цього питання.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність у нього наміру переховуватись від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, то суд вважає їх неправдивими, посилаючись на висновок, зроблений на підставі оцінки сукупності вказаних вище обставин, що спростовують вказані доводи обвинуваченого.
На думку суду тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 330, 331 КПК України, суд, -

Постановив:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 19 жовтня 2018 року включно.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.

Суддя ОСОБА_1