Справа №705/514/18
1-о/705/9/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року м. Умань

Колегія суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «ж», 17-93 п.п. «а», «г», «ж», 142 ч. 3 КК України 1960 року,-
В С Т А Н О В И В:

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року ОСОБА_4 був засуджений за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 69,93 п.п. «а», «г», «і» ст. ст. 142 ч. 3 (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.09.2004 року касаційні скарги засуджених, у тому числі касаційна скарга ОСОБА_4 були залишені без задоволення, а вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року, щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було залишено без зміни.

01.02.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «ж», 17-93 п.п. «а», «г», «ж», 142 ч. 3 КК України 1960 року.
Разом із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами до суду було подано клопотання про поновлення строку на подання до суду відповідної заяви. Ухвалою головуючого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2018р. було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 р.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2018 року було скасовано ухвалу головуючого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.02.2018 р., а матеріали заяви було направлено до суду першої інстанції для розгляду у передбаченому законом порядку
21 червня 2018 р. ухвалою колегії суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області було відкрито провадження у справі.
В своїй заяві ОСОБА_4 вказує, що: «…при постановленні вироку та обранні мені міри покарання Апеляційним судом Черкаської області не були враховані пом`якшуючі мою вину обставини. Ці обставини не були відомі суду у своїй сукупності, проте об`єктивно існували на момент вчинення інкримінованого мені злочину, - а відтак вони являються у справі нововиявленими обставинами, які не були відомі суду на час постановлення вироку…» В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_4 посилається на те, що на момент вчинення злочину він мав скрутне матеріальне становище, великий борг та крім того, у нього хворіли діти.

ОСОБА_4 в заяві вказує, що «…заявлені обставини є вагомими при віришенні питання щодо міри покарання підсудного. Ці обставини не були відомі суду при постановлені вироку і призначені покарання і в тому моя особиста провина. Суд міг би врахувати ці обставини і призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк…». В своїй заяві ОСОБА_4 просить суд: « Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року в частині міри покарання щодо мене змінити та призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, враховуючи пом`якшуючі мою вину обставини…». При цьому, ОСОБА_4 до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами додав клопотання про поновлення строку на звернення із вищевказаною заявою. Прохальна частина клопотання звучить наступним чином : «…Поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами згідно правил, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України станом на 24.11.2017 року, та вважати дану заяву такою, що подана 24.11.2017 року…».

В судовому засіданні засуджений та його захисник доводи заяви підтримали та просили заяву задоволити посилаючись на наявність, на їх думку, нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України. При цьому засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягав, що строки звернення до суду, із врахуванням підстав звернення та змін в КПК України, що викладені ним у відповідній заяві не пропущені і тому підстав для їх поновлення не має. Тобто, в судовому засіданні засуджений висловив думку, яка кардинально відмінна від тієї, що викладена в його заяві про поновлення процесуальних строків, і наполягав, що строки звернення до суду ним не пропущені і тому поновленню вони не підлягають, а клопотання подано після змін, що були внесені в КПК України і зазначеними змінами було змінено порядок вирішення відповідних питань. В обґрунтування своєї позиції засуджений посилався на ст.ст. 429,461,462 КПК України, ст.ст.8,55 Конституції України та ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Також він в судовому засіданні вказував, що обставини на які він посилається як на нововиявлені в своїй заяві йому були відомі на час постановлення вироку, однак вони не були відомі суду, оскільки їх повідомлення суду суперечило обраній ним тактиці з приводу захисту від пред`явленого обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинам. Зазначив, що нововиявлених обставин, у клопотанні не зазначено.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року та матеріали кримінальної справи щодо нього, колегія суддів вважає, що заява засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 22 КПК України встановлено, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності, а тому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Виходячи з цього принципу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції Україниє частиною законодавства України, не гарантує право поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення.

При цьому суд у відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, в якому зокрема зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у справах «Шабельник проти України», «Півень проти України», «Трегубенко проти України», «Науменко проти України» та «Бакай та інші проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є, зокрема - обов`язковість рішень суду. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.

Відповідно до ст. 462 КПК України, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повинні зазначатися обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, а також обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі та спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року за нововиявленими обставинами, в ній зазначаються обставини, які були йому відомі на момент розгляду справи, крім того вони стосуються фактично призначеної засудженому ОСОБА_4 міри покарання ( при цьому, він в тексті заяви посилається на те, що на момент винесення вироку у нього були обставини: скрутне матеріальне становище, наявність боргу та хвороби дітей, які об`єктивно зумовили його протиправну поведінку та які на його думку, якщо б ним були повідомлені суду на момент винесення вироку, були би враховані судом при призначенні покарання в якості обставин, що пом`якшують його покарання), однак заява не містить посилань на наявність обґрунтованих нововиявлених обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні відповідного судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Одночасно, посилаючись на наявність обставин, що не були враховані судом у вигляді хвороби дітей,засуджений в заяві зазначає, що: «… На підтвердження обставни хвороби дітей вказую на відповідні медичні довідки, які є в матеріалах кримінальної справи т.3 а.с. 270,271. Ці обставини були заявлені обвинуваченням як пом`якшуючі мою вину обставини стор. 68 Обвинувального висновку, проте суд до уваги їх не взяв….».

Також, в заяві переважають не доводи щодо підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, а доводи щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, та зміни міри покарання.

Тобто, в порушення вимог ч.2 ст.462 КПК України в своїй заяві та в судовому засіданні заявник не зазначає обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; не зазначає обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, виходячи з положень глави 34 КПК України «Провадження за нововиявленими обставинами».

ОСОБА_4 30.09.2003р. звертався до Верховного Суду України із заявою, в якій ставив питання про внесення подання про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року з підстав передбачених п.2 ч. 1 ст. 400-4 КПК України та призначення покарання обмеженого певним строком позбавлення волі. У вказаній заяві ОСОБА_4 , у тому числі посилається на рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року № 11-рп/99 ( а.с.200-205 т.12)

За результатами розгляду касаційних скарг засуджених, в тому числі касаційної скарги ОСОБА_4 , 16.09.2004 року Верховним Судом України було винесено ухвалу, відповідно до якої касаційні скарги засуджених, у тому числі касаційна скарга ОСОБА_4 були залишені без задоволення, а вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року, щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було залишено без зміни. В тому числі, в ухвалі Верховного Суду України вказано:

«…Твердження у касаційних скаргах про необґрунтованість призначення засудженим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді довічного позбавлення волі безпідставні.
Рішення суду про призначення цим особам покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам закону…» ( а.с.7-15 том 14).

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2,3 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовано закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.
Колегія суддів вважає, що доводи заявника про наявність у його справі нововиявлених обставин не узгоджуються з положеннями цієї статті КПК України.

Згідно з вимогами ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Статтею 464 КПК України, передбачені підстави повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, одною з яких є, коли така заява подана після закінчення строків, передбачених ст. 461 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Зазначена заява про перегляд за нововиявленими обставинами відповідного вироку надійшла на адресу суду та зареєстрована в канцелярії суду 01.02.2018 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення про перегляд судового рішення, при цьому, колегія суддів не знаходить підстав для його поновлення.

Поважними причинами пропуску строку на подання заяви можуть бути визнані такі обставини, які об`єктивно перешкодили особі вчасно вчинити відповідну процесуальну дію.

Заявник, вказуючи на пропуск строку з поважних причин, зазначає, що пропустив строк звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, в зв`язку з тим, що він подав вказану заяву 24.11.2017 року, однак його заява була втрачена «…однією із державних служб та не дійшла за призначенням…».

За таких обставин, наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку не можна визнати поважними, оскільки вони не належать до тих обставин, які об`єктивно могли зашкодити йому своєчасно звернутися до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами відповідного рішення суду протягом строку, що минув від часу його ухвалення, а тому суд вважає, що вказана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання.

За таких обставин, заява засудженого ОСОБА_4 про наявність у його справі нововиявлених обставин свого підтвердження не знайшла, оскільки всі обставини, на які посилається засуджений як на нововиявлені, були відомі йому до постановлення вироку суду від 28.05.2013р., дослідженні Апеляційним судом Черкаської області та ним пропущені строки звернення до суду, встановлені КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 429, 460, 462, 464 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 222 ч.1, 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3, 222 ч.1 КК України 1960 року, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «г», «І», 142 ч. 3, 193 ч. 3 КК України 1960 року, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 69, 93 п.п. «а», «ж», 17-93 п.п. «а», «г», «ж», 142 ч. 3 КК України 1960 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд до апеляційного суду Черкаської області протягом 7 діб з моменту проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуюча ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3