Справа № 577/1591/18
Провадження № 1-кп/577/287/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" травня 2018 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000747 від 29 березня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубов`язівка Конотопського району Сумської області, українця, громадянина України, освіта базова вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, перебуває на обліку як безробітний у Конотопському міськрайонному центрі зайнятості, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України, та угода про визнання винуватості, укладена 5 квітня 2018 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі його захисника ОСОБА_4 .

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Прокурор вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам діючого законодавства та угода підлягає затвердженню судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 підтримали угоду про визнання винуватості та прохають суд її затвердити.

Суд, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України і закону, вислухавши думку учасників підготовчого судового провадження, вважає, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Як випливає з положень ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та (або) закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються крім інших відомостей, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості сторони узгодили, що ОСОБА_5 буде призначене покарання:

- за ч. 3 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України сторони узгодили визначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком 1 рік.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покарання у вигляді позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на 1 рік підлягає виконанню самостійно.

В той же час, згідно п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та (або) закону

Як вбачається з умов угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 беззастережно визнає себе винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 362 КК України особі, винній у скоєнні вказаного злочину, може бути призначене покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 6 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

За санкцією ч. 1 ст. 366 КК України особі може бути призначене покарання у виді штрафу до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до 3 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

З наведеного вище витікає, що особі, яка визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України, може бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

За умовами угоди про визнання винуватості сторони узгодили, що ОСОБА_5 буде призначене додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік.

При визначенні поняття посад, які пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями у правозастосуванні використовуються роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002 № 5, згідно з якою організаційно-розпорядчі обов`язки це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Згідно ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від 2 до 5 років або як додаткове покарання на строк від 1 до 3 років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті зазначено характер посад або вид діяльності рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину (п. 17 постанови).

З наведеного витікає, що призначаючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд повинен врахувати, чи було вчинення злочину пов`язане з посадою обвинуваченого, а також має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється обвинувачений.

При узгодженні сторонами угоди про визнання винуватості міри покарання вказані вимоги закону не були дотримані у повній мірі, оскільки позбавляючи обвинуваченого ОСОБА_5 права протягом 1 року обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, не були визначені межі застосування до ОСОБА_5 вказаного додаткового покарання.

Таким чином, суд вважає, що угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню, оскільки умови угоди суперечать вимогам КК та КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 472, 474 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, яка була укладена 5 квітня 2018 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі його захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 29 березня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 366 КК України.

Продовжити судове провадження у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1