Провадження № 1-кп/734/196/18 Справа № 734/2453/18
В И Р О К

іменем України

17 серпня 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000025, що внесене 02 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мохнач Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, військове звання солдат, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

12 березня 2015 року ОСОБА_3 відповідно до Указу Президента України №15/2015 «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (надалі- НОМЕР_1 ) від 16 березня 2015 року № 45 (по стройовій частині) ОСОБА_3 зараховано до списків вище вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 16 цього Статуту солдат ОСОБА_3 зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Такі обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями та інструкціями. У свою чергу, згідно зі ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127 і 128 цього Статуту солдат ОСОБА_3 зобов`язаний сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; у разі потреби відлучитись в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття. Сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідати за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань.

Солдат ОСОБА_3 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України та доведеними останньому під час проходження служби законодавчими актами, став на шлях злочинної діяльності, в умовах особливого періоду, 20 квітня 2015 року без поважних причин та дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 , яка має чітко зазначені межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. У подальшому, 18 липня 2018 року солдат ОСОБА_3 доставлений працівниками Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_1 ) до розташування військової прокуратури Деснянського гарнізону, цього ж дня за клопотанням прокурора Козелецьким районним судом Чернігівської області було винесено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_3 , після чого останнього доставлено до військової частини НОМЕР_1 . Солдат ОСОБА_3 був відсутній на військовій службі з 20 квітня 2015 року до 18 липня 2018 року, у вказаний період обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

19 липня 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно із вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що солдат ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 19 липня 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 й обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 19 липня 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), стан його здоров`я, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 19 липня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, що обраний за ухвалою від 18 липня 2018 року слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області, залишити обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя