Провадження № 1-кп/331/46/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/46/2018 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжі, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, який на утриманні має малолітню дитину, не працює, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:

- 25.11.199, Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.140 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 43 КК України частково приєднати 2 роки невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду від 08.1991, за яким він був засуджений за ст.. 140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою на 2 роки і до відбуття визначити 6 років позбавлення волі. 01.08.1997 звільнений з Жовтоводської ВК Дніпропетровської області на підставі ст.. 3 ЗУ «Про амністію» від 26.06.1997;

- 17.04.2000 Шевченківським районим судом м. Запоріжжя за ст.. 140 ч.3 КК України до 6 років позбавлення волі

- 29.01.2004 Вільнянським районним судом Запорізької області за ст.. 391 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.. 71 КК України, частково приєднати невідбутий строк по вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2000 і визначити 1 рік 6 місяців позбавлення волі. 11.05.2005 року звільнений з Луганського СІЗО по відбуттю строку покарання;

- 24.10.2007 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ст.. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 24.11.2008 Ленінським районним судом за ст.. 185 ч.3, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підст. ст. 71 КК України приєднати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2007 і визначити 4 роки 3 місяці позбавлення волі. 15.08.2012 звільнений з Оріхівської ВК Запорізької області по відбуттю строку покарання;

- 13.01.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.. 309 ч. 1 КК України. 21.01.2015 закрито

у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 185, ч.1 ст.125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2016 року, приблизно о 13 годині ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом зламу замка вхідних дверей квартири ОСОБА_6 , проник до її помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно останньої, а саме: мобільний телефон «НТС 501» , ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 2550 гривень, кольє з металу жовтого кольору, вартістю 100 гривень, браслет з металу жовтого кольору, вартістю 100 гривень, а всього майна на загальну суму 2750 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 20 грудня 2016 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на нанесення тілесного ушкодження, знаходячись біля будинку № 69 по вул. Святого Миколая у м. Запоріжжі, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 на ґрунті того, що останній намагався затримати ОСОБА_3 після вчинення іншого злочину, а саме крадіжки чужого майна, за допомогою наявного при собі газового балончика «Терен-1» умисно бризнув ОСОБА_7 в обличчя газом, спричинивши останньому травму обох очей у вигляді хімічного опіку 1-го ступеню обох очей, яка кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України не визнав, при цьому повністю визнав свою провину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України та пояснив, що 20.12.2016 року він приїхав у Жовтневий район м. Запоріжжя до свого знайомого. Оскільки він точно не знав, де той мешкає, то ходив по під"їзду та шукав його квартиру. Тут він побачив, що люди вийшли із квартири, а двері залишились не зачиненими. Тоді він вирішив зайти у цю квартиру, щоб вчинити крадіжку. Упевнившись, що у квартирі нікого немає, він намагався відчинити двері, однак другі двері виявились зачиненими. Тоді він на вулиці знайшов лом та зламав замок на дверях. Зайшовши до квартири, він шукав щось цінне, однак нічого не знайшов та вийшов. У під"їзді він зустрівся із сусідом, який одразу його схопив за підозрою у вчиненні крадіжки, однак він зміг вирватися та побіг. У районі Набережної магістралі сусід його наздогнав, між ними сталася бійка та боротьба, під час якої він приснув в обличчя чоловіка із газового балону. Потім приїхавли лікарі швидкої допомоги та поліцейські, які забрали його сумку, що була при ньому, та доставили на місце події. Там його сумку обшукали та виявили у ній телефон та браслет. Вважає, що вказані речі йому підкинули працівники поліції, оскільки він нічого не крав. У тому, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , повністю визнав свою провину.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі через повне визнання обставин скоєння злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, обвинуваченим ОСОБА_3 .

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні таємного викрадення чужого майна підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 20.12.2016 року вранці вона пішла у банк та у гості до своєї доньки. Через деякий час їй зателефонували сусіди та повідомили, що у неї у квартирі вчинена крадіжка. Коли вона повернулась додому, то побачила у під"їзді поліцейських. Зайшовши до квартири, виявила, що всі речі були витягнуті із шаф та розкидані по підлозі, всі шухляди відкриті. Оглянувши квартиру, вона виявила, що у неї зник телефон та прикраси у вигляді кольє. Через деякий час викрадене майно було їй повернуто працівниками поліції. Там же у поліції вона дізналась, що її сусід затримав злочинця, тому вдалося повернути викрадене майно. Також пояснила, що до її уходу телефон лежав на комоді, а кольє зберігалось у шафі у коробках. На сьогодні матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 20.12.2016 року до неї додому прийшли працівники поліції та запросили бути понятою під час проведення слідчих дій. Вийшовши на вулицю, вона побачила, що біля будинку стоїть хлопець у шапці, якого вона не розгледіла та не запам"ятала. Працівники поліції стали оглядати його сумку, викладати її зміст на огляд. Що конкретно було знайдено, вона не пам"ятає. Знає також, що у той день у її сусідки була вчинена кражідка із квартири.

Крім того, провина ОСОБА_3 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 21.12.2016 року - квартири АДРЕСА_3 , ду було виявлено пошкодження лудки вхідної двері, у кімнаті розкидані речі по підлозі, в іншій кімнаті на ліжку лежать відкриті коробри з-під ювелірних приклас, на підлозі розкиданий одяг;

- експертним висновком № ОИ-1141 від 22.12.2016 року, згідно якого вартість мобільного телефону НТС складає 2550 грн;

- протоколом огляду предмету від 21.12.2016 року- чорної сумки, у якій знаходиться грошові кошти, ключі, викрутка, мобільний телефонон Нокия, ліхтарик, газовий балончик, плоскогубці, металевий ключ;

- протоколом огляду предмету від 21.12.2016 року - мобільного теелфону НТС та кольє і браслет із металу жовтого кольору;

- протоколом затримання ОСОБА_3 , під час якого проведено його особистий огляд та вилучено усе майно, яка було при ньому: сумка чорного кольору, газовий балончик, мобільний телефон НТС, кольє та браслет та інші особисті речі обвинуваченого ОСОБА_3 . Доводи захисника про те, що вказаний протокол є недопустимим доказом, суд відкидає, оскільки зі змісту цього протоколу не вбачається, що предмети злочину - телефон, кольє та браслет знаходились саме у сумці, зазначеним протоколом підтверджується лише факт, що викрадене майно перебувало у володінні ОСОБА_3 , особистий обшук якого було проведено у встановленому законом порядку. Обставини проведення особистого огляду підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка зазначила про свою присутність та присутність іншої понятої про проведенні обшуку, той факт, що свідок не могла деталізувати усі дії, що відбувалися, суд розцінює як особливості людської пам"яті, пов"язані зі спливом значного проміжку часу.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності у зв"язку із тим, що він добровільно відмовився від вчинення злочину, вийшов із квартири, де опинився з метою вчинення краджіки, не заволодівши жодним майном потерпілої, суд відкидає, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, а саме поясненнями самої потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що після повідомлення про вчинену у її квартирі крадіжку, вона приїхала додому та виявила зникнення мобільного телефону та біжутерії, що підтверджує той факт, що ОСОБА_3 заволодів вказаним майном потерпілої. На користь цього свідчить і факт вилучення безпосереднього у ОСОБА_3 цього майна серед його особистих речей під час проведення особистого обуку.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений висунули версію про те, що це майно підкинули ОСОБА_3 працівники поліції, які затримували його. Однак, на підтвердження своїх доводів не надали суду жодного доказу, при тому, що суд сприяв у виклику свідків з боку сторони захисту, чотири рази надсилав судові виклики до Управління патрульної поліції, однак, явка свідків забезпечена не була, інших даних щодо адреси місця проживання свідків стороною захисту не надавалось.

Більш того, суд зазначає, що обвинуаченого ОСОБА_3 затримував свідок ОСОБА_7 , якому обвинувачений заподіяв тілесні ушкодженні у вигляді опіку очей, що не заперечував сам ОСОБА_3 у судовому засіданні. У подальшому за повідомленням ОСОБА_7 було викликано працівників поліції, а після їх приїзду-слідчо оперативна група. Даних про те, що хто-небудь із вказаних осіб умисно поклав до особистих речей обвинуваченого мобільний телефон та біжутерію потерпілої немає. Така ситуація видається малоїмовірною з огляду на те, що лише після приїзду на місце вчинення злочину самої потерпілої, було з"ясовано перелік майна, яке зникло, до її приїзду жодна особа не знала та не могла знати, що зникло із її квартири, або не зникло.

Також суд зауважує, що протоколом огляду місця події- квартири потерпілої підтверджено, що місце зберігання останнього біжутерії було оглянуто злочинцями, про що свідчять відкриті та переміщені на ліжко коробки, де вони зберігалися. Оскільки ОСОБА_3 не заперечує факт проникнення до квартири потерпілої, а перебування у вказаній квартири інших злочинців до приходу ОСОБА_3 також неможливий через те, що двері квартири були зачинені та взломані самим ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_3 , який проник до квартири ОСОБА_6 з метою вчинення кражідки, зоволодів її майном, яке у подальшому було вилучено в особистих речах обвинуваченого.

Сама по собі поведінка ОСОБА_3 - намагання швидко покинути місце вчинення злочину та уникнути затримання випадковим свідком, свідчять про те, що нещодавно ним було вчинено злочин та він вживав заходи для уникнення відповідальності за вчинене, тому підстав для визнання його дій добровільною відмовою від вчинення злочину, немає.

Щодо посилання захисника на невідповідність між протоколом затримання та протоколом огляду предметів від 21.12.2016 року, суд зазначає, що огляд предметів, які були вилучені у ОСОБА_3 при собі під час його затримання 20.12.2016 року, проводився на наступний день після затримання та був оформлений двома окремими протоколами слідчої дії (за групою предметів, що оглядалися), що не є порушенням норм діючого КПК України.

Доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_7 відмовився від підтримання обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки подав заяву про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, суд відкидає як такі, що не грунтуються на законі та не відповідають дійсності, оскільки зі змісту вказаної заяви вбачається про небажання потерпілого скористатися своїм правом на участь у судовому процесі та відсутність наміру подавати цивільний позов, дані про те, що він відмовляється підтримувати обвинувачення взагалі відсутні.

Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати:
за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб;
за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь суспільної небезпеки, дані про особу винного.

Так, ОСОБА_3 вчинив тяжкий та невеликої тяжкості злочини, раніше до кримінальної відповідальності притягувався неодноразово, більша частина епізодів злочинної діяльності пов"язані із вчиненням корисливих злочинів, пов"язаних із проникненням до приміщеннь або житла, на обліках у лікаря психіатра або нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює.

На підставі викладеного, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення та дані про біографію обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, що буде відповідати принципам та меті його призначення. При цьому підстав для застосування ст. 75 КК України не вбачається.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст 125 КК України у вигляді ста п"ятдесяти годин громадських робіт;

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покараня більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 .

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_3 до строку покарання термін його попереднього ув"язнення з 20 грудня 2016 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув"язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до 05 липня 2017 року включно у загальному порядку.

Запобіжний захід у вигляді застави у відношенні ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Після набрання вироком суду законної сили заставу у розмірі 50000 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Речові докази:

- сумку чорну, зв"язку ключів, викрутку, мобільний телефон, сим-карта, ліхтар, складний ніж, плоскогубці, набір насадок для викрутки, металевий ключ - повернути за належністю ОСОБА_3 ;

- газовий балончик, слід папілярного візерунку- знищити;

- мобільний телефон, кольє та браслет - повернути за належністю птерпілій ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1