Постанова
Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 522/5969/16-к
провадження № 51-1075 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001229, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Миколаївки Ширяєвського району Одеської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки смт. Ширяєво Одеської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року засуджено: ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік кожній, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009) на кожну.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за те, що 10 лютого 2016 року, діючи за попередньою змовою між собою, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_3 , в ході спільного розпивання спиртних напоїв, підлили останнім заздалегідь придбану та підготовлену речовину, яка відповідно до висновку експертизи № 934 від 11 березня 2016 року являється азалептином і володіє антидепресивною активністю в поєднанні з вираженою снодійною дією, внаслідок чого вони втратили свідомість, а засуджені таємно заволоділи майном потерпілих, зокрема ОСОБА_10 на загальну суму 9500 грн., ОСОБА_11 на загальну суму 8500 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли та викраденим розпорядились на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених. Вважає, що обвинувальний акт у даній справі не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, мали бути кваліфіковані за іншою статтею закону України про кримінальну відповідальність, а суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, у зв`язку з цим, мав повернути його прокурору. Також не погоджується з призначеним засудженим покаранням із застосуванням положень ст. 75 КК України та вважає, що за наявних у справі даних про особи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 воно не сприятиме виправленню та попередженню вчиненню нових злочинів останніми. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, при залишенні доводів апеляційної скарги прокурора про це без задоволення, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні в касаційній скарзі не оспорюється.
Прокурор у касаційній скарзі посилається на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, так як викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, мали бути кваліфіковані за іншою статтею закону України про кримінальну відповідальність, а суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, у зв`язку з цим, мав повернути його прокурору.
Однак, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за їх змістом, прокурор фактично не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посилається на необхідність застосування закону України про кримінальну відповідальність, який погіршує становище останніх.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Підстав, передбачених ст. 291 КПК України, для повернення обвинувального акту прокурору у суду не було.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України обставини справи, в їх сукупності, суд розглянув справу в межах пред`явленого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обвинувачення та визнав їх винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України і призначив покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особи, та обставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 визнала свою вину та щиро розкаялася у скоєному, в минулому судимою не була, має на утриманні двох малолітніх дітей. ОСОБА_7 визнала свою вину та щиро розкаялася у скоєному, раніше судимою не була.
Взявши до уваги все зазначене, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засуджених без ізоляції від суспільства та звільнив їх від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши доводи апеляційної скарги прокурора, які, за своїм змістом, є аналогічним доводам, викладеним у його касаційній скарзі, прийняв рішення про безпідставність вимог прокурора та обґрунтовано визнав їх такими, що задоволенню не підлягають.
З призначеним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Постановлена за результатами розгляду апеляції прокурора ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень у справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3