Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3541/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про приведення вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року у відповідність,-

ВСТАНОВИВ:

03.05.2018 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність, а саме: заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі не більше 15 років.
У клопотанні засудженого ОСОБА_6 ставиться питання про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України та кримінально-процесуального кодексу України щодо гуманізації кримінальної відповідальності від 15.04.2008», а саме: п. 4 ст. 5 КК України слідує, що якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище. На думку засудженого ОСОБА_5 станом на теперішній час вимоги Закону України «Про внесення змін до КК України та КПК України щодо гуманізації кримінальної відповідальності від 15.04.2008» не виконані, оскільки за період відбуття покарання ним по теперішній час кримінальний закон змінювався декілька разів, оскільки КК України (в редакції 1960 року) в період часу з 29.12.1999 року по 04.04.2000 року діяв у редакції, де не було покарання вищого, ніж 15 років позбавлення волі. Просив вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року в частині міри покарання у вигляді довічного позбавлення волі скасувати та призначити покарання в межах 15 років позбавлення волі.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , підтримала клопотання засудженого ОСОБА_5 .
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає та просив суд відмовити у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_5 .
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року за вчинення злочинів передбачених, ст.69, п.п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України до остаточної міри покарання у виді довічного позбавлення волі (В редакції 1960 р.).
Суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_5 призначив покарання у відповідності до положень Конституції України та чинного на той час Кримінального кодексу України. На даний час карність діянь, вчинених ОСОБА_5 ніяким законом не усунута.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Заміна не відбутої частини покарання відбувається за правилами, встановленими статтею 82 КК України, якою передбачена можливість заміни не відбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким за умови відбуття засудженим певної частини строку покарання та з урахуванням інших вимог Закону. Тобто ця норма Закону поширюється лише на тих осіб, що відбувають покарання, які є строковими. Довічне позбавлення волі не є таким видом покарання, оскільки має безстроковий характер, тому до нього норми статті 82 КК України не застосовуються.
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії», у справі від 12.02.2008 року «Кафкаріс проти Кіпру», у справі від 20.05.2014 року «Ласло Магияр проти Угорщини» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК Україниактом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року у відповідність відмовити в повному обсязі.
Копію ухвали негайно вручити засудженому, прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали проголошено 25 травня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_1