печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7563/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000345,-

В С Т А Н О В И В :
12.02.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 , яке передано слідчому судді 13.02.2018, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/22638/13-к від 17.10.2013 на майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить дружині підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
Представник заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту, вказав, що на даний час дія вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не втратила свою актуальність, а підстави, які були на час накладення арешту продовжують існувати.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, заперечення прокурора, приходить до наступного.
Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що головним слідчим управлінням МВС України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000345, відомості щодо якого 19.09.2013 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом зловживання службовим становищем службовими особами ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 361 КК України.

В ході досудового розслідування 08.10.2013 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Відповідно до інформації Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об`єкти нерухомого майна від 15.10.2013 № 22232 (И-2013) право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2001 зареєстровано за дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді від 17.10.2013 накладено арешт на майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить дружині підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - шляхом заборони відчуження вказаного майна з метою забезпечення можливої його конфіскації.

Під час судового розгляду встановлено, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000345 здійснює Генеральна прокуратура України.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2013 при накладенні арешту слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки правове обґрунтування клопотання відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, а арешт накладений для забезпечення можливої конфіскації майна, яка передбачена санкцією ч.5 ст.191 КК України.

Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що клопотання є безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам, які встановлені досудовим розслідуванням та нормам кримінального процесуального законодавства, яким законодавець передбачає чіткі підстави накладення арешту на майно.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000345, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2013 року, справа № 757/22638/13-к - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1