Справа № 734/2376/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/308/2018
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок у дохід держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого малолітнього ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної (немайнової) шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 у дохід держави грошові кошти в розмірі 4133 (чотири тисячі сто тридцять три) гривні 68 копійок процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, близько 17 години 10 хвилин 16 вересня 2016 року ОСОБА_7 , керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , в світлу пору доби, рухаючись на автодорозі Козелець - Козари Носівка. Між селами Ставиське та Пилятин Козелецького району, Чернігівської області в напрямку с. Пилятин, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, на 12 кілометрі + 970 метрів, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги правил дорожнього руху, не маючи посвідчення водія, керував транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості для руху, не впоравшись із керування, на заокругленій ділянці дороги виїхав правими колесами свого автомобіля за її межі, втратив можливість контролювати рух керованого автомобіля, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY KASTEN», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по смузі руху (правій) йому на зустріч. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY KASTEN», д.н.з. НОМЕР_4 , малолітній ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток (променевої та ліктьової) лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

У дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.3 (б), 12.1, 12.3, 11.2 Правил дорожнього руху України. Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б), 12.1 і 12.3 Правил дорожнього руху України стали причиною та умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити докази, скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом невірно було встановлено причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали в результаті ДТП та вважає, що саме порушення водієм автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY KASTEN» ОСОБА_12 п. 1.5 та 21.11 (б) Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку із отриманням малолітнім потерпілим тілесних ушкоджень, зокрема, перевезення дитини на передньому сидінні без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину. При цьому апелянт посилається на висновок експерта від 27.10.2016 року, яким було встановлено, що тілесні ушкодження у малолітнього ОСОБА_10 виникли одночасно внаслідок дії тупих предметів за механізмом удару, у т.ч. тупих предметів салону легкового автомобіля. Тому апелянт вважає, що в разі дотримання водієм п. 21.11 (б), потерпілий би не отримав такі тілесні ушкодження, що, на його переконання, не лише пом`якшує відповідальність обвинуваченого, а й виправдовує його у пред`явленому обвинуваченні.

Також захисник вказує, що у разі закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, не підлягає стягненню і сума моральної шкоди, або ж вона має бути зменшена.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, та представника потерпілого, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, так як в діянні обвинуваченого не встановлено складу кримінального правопорушення.

Проте, такі його твердження суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково, зокрема, визнав, що керував автомобілем, не маючи на це права, пояснив, що рухався у своїй смузі руху, коли автомобіль „Ланос, здійснюючи обгін автомобіля „Фольксваген, виїхав на його смугу руху, задля уникнення зіткнення, оскільки ширина автодороги не давала можливості роз`їхатися трьом автомобілям, він змушений був з`їхати на узбіччя, після чого втратив можливість керувати автомобілем і трапилось зіткнення з автомобілем „Фольксваген.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги обвинувачений свою вину не визнав, мотивуючи недоведеністю причинного зв`язку між його діями як водія із завданням тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому, оскільки вважає, що останні отримані ним внаслідок не правильного його перевезення водієм ОСОБА_12 , який являється його батьком.

Однак вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.09.2016 року на 13 км автодороги Козелець-Козари-Носівка за участю автомобілів „Шевроле Авео, д.н.з. НОМЕР_1 , „Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_4 та „Део Ланос, д.н.з. НОМЕР_5 , підтверджується протоколом огляду місця події, схемою ДТП З протоколу вбачається локалізація пошкоджень двох транспортних засобів - „Шевроле Авео та „Фольксваген, автомобіль „Део без пошкоджень (а.п. 110-120).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 118 (по медичним документам) від 21.10.2016 року у малолітнього ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток (променевої та ліктьової) лівого передпліччя. Тілесні ушкодження виникли одночасно внаслідок дії тупих предметів за механізмом удару, у т.ч. тупих елементів салону легкового автомобіля, у строк 16 вересня 2016 року. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості (а.п. 139).

Висновком експерта № 557 від 29 грудня 2016 року встановлено, що на момент первинного контакту умовна повздовжня вісь автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» була відхилена від умовної повздовжньої осі автомобіля «CHEVROLET AVEO» на кут близького 78+_5 градусів. Первинний контакт відбувся між лівим переднім габаритним кутом автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» та правим переднім габаритним кутом автомобіля «CHEVROLET AVEO» (а.п. 142-152).

Висновком експерта № 134 від 01 червня 2017 року зазначено, що за умови, якщо приймати суб`єктивні покази водія «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_7 , з технічної точки зору ОСОБА_7 з метою уникнення зіткнення своєчасно необхідно було діяти з урахуванням терміну «небезпека для руху», виконуючи п. 12.3 ПДР України. За умови, якщо приймати обставини, які передували дорожньо-транспортній пригоді, по суб`єктивних показах водія автомобіля «Ланос» ОСОБА_13 , то водію ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно з вимогами п.п. 11.2, 11.3 і 12.1 ПДР України. З технічної точки зору водію автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» ОСОБА_12 із метою уникнення зіткнення з автомобілем «CHEVROLET AVEO», своєчасно необхідно було діяти з урахуванням терміну «небезпека для руху», виконувати п. 12.3 ПДР України. Водію автомобіля «Ланос» ОСОБА_13 необхідно було діяти згідно вимог п.п. 14.2 «в, г», 14.6 «г», а також виконувати вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР України (а.п. 171-176).

Показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які в суді першої інстанції дали аналогічні за змістом показання стосовно обставин, за яких сталася ДТП, зокрема щодо втрати керування водієм автомобіля „Шевроле Авео після з`їзду правими колесами на ґрунтове покриття, внаслідок чого автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з їхнім авто, внаслідок якого їх малолітній син отримав тілесні ушкодження.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав, що здійснюючи обгін автомобіля „ВАЗ, бачив, що йому назустріч їде автомобіль „Шевроле Авео, він закінчив обгін, а потім у дзеркало заднього виду побачив, що той стало заносити, розвернувшись, побачив, що сталася ДТП.

Такі його показання узгоджуються із даними відео реєстратора, установленого на його автомобілі, відповідно до яких є фото фіксації, де вбачається, що автомобіль „Део Ланос закінчив маневр обгону та повернувся на свою смугу руху, а по зустрічній смузі рухався автомобіль „Шевроле Авео (протокол огляду флеш-карти а.п. 92-98).

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги стосовно відсутності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та настанням наслідків у вигляді тілесних ушкоджень малолітнього ОСОБА_10 , пов`язуючи останні лише з неправильним перевезенням дитини його батьками, оскільки саме по собі неправильне перевезення, за умови не порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, не призвело б до завдання тілесних ушкоджень, а потягнуло б адміністративну відповідальність, тоді як дії обвинуваченого, які спричинили ДТП перебувають у безпосередньому зв`язку із настанням наслідків для потерпілого.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями потерпілих, свідків, показаннями самого обвинуваченого, з яких, попри невизнання ним вини, вбачається виклад обставин ДТП, які узгоджуються між собою та з висновками експертиз, протоколами огляду, протоколами проведення слідчих експериментів, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні.

Тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відомості про особу винуватого, його задовільну характеристику з місця проживання, часткове визнання вини, стан здоров`я, те, що він являється інвалідом ІІ групи, що судом визнано пом`якшуючою обставиною, враховано і відсутність обтяжуючих вину обставин і обґрунтовано призначено покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який вчинив суспільно - небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого врахував, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а тому він повинен відшкодовувати завдану потерпілим моральну шкоду, яку судом було зменшено, порівняно із заявленою, до суми 75000 грн., з чим погоджується і колегія суддів, оцінюючи глибину фізичних та душевних страждань, які зазнала дитина у малолітньому віці, який характерний рухливістю, що призвело до певних змін як у поведінці дитини так і її розвитку відповідно до віку.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 які б потягли за собою скасування вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4