ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/761/18

02 травня 2018 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000179 від 23 березня 2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Жалин Костопільського району Рівненської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, освіта середня, працездатний, який не працює і не навчається, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, державних нагород та пільг немає, раніше судимий: востаннє Костопільським районним судом Рівненської області 07 квітня 2017 року за ч.1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

представника огану пробації - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Так, 22 березня 2018 року близько 13:00 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 діючи з корисливих мотивів, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав два металеві стовпчики загальною вагою 84 кілограми, вартістю 6 грн. 70 коп. за один кілограм, чим спричинив ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 562 грн. 80 коп. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Зазначеними вище умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
У судовому засіданні потерпіла підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті та подала цивільний позов.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину та цивільний позов визнав, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений та потерпіла не заперечили щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно. Такі дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, кваліфікується як злочин середньої тяжкості.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини суд враховує щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 на диспансерному нагляді у психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 судимий, останній раз вироком Костопільського районного суду від 07.04.2017 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Згідно повідомлення Костопільського районного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_3 знятий з обліку 31.07.2017 року у зв`язку із відбуттям покарання згідно вироку Костопільського районного суду від 07.04.2017 року.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Санкція ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , останній має високий рівень ризику небезпеки для суспільства, а тому Костопільський районний відділ з питань пробації вважає недоцільним застосування покарання альтернативного позбавленню чи обмеженню волі.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, однак вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Потерпіла подала цивільний позов до обвинуваченого, який уточнила у судовому засіданні та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь 2000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільний відповідач позов визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховується, що відповідно до положень статті 23 та частини 1 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи пояснення потерпілої, суд дійшов висновку, що з огляду на характер та глибину моральних страждань, керуючись принципом розумності та справедливості, компенсація моральної шкоди в розмірі 2000 гривень є, на переконання суду, достатньою для відшкодування.

Судом встановлено, що визнання цивільним відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, цивільний позов ОСОБА_5 підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позовної заяви потерпілою судовий збір не сплачувався.

Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 352,40 грн. підлягає стягненню з цивільного відповідача в дохід держави.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Вирішуючи питання про речові докази суд керується приписами ст.100 КПК України.

Речовий доказ, два металеві стовпчики загальною вагою 84 кг, передані на зберігання ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2000 /дві тисячі/ грн. у рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в дохід держави 352,40 грн. судового збору за подання цивільного позову.

Речовий доказ, два металеві стовпчики загальною вагою 84 кг, передані на зберігання ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1