Постанова
Іменем України

10 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засуджений ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366,

відносно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залісся Старосинявського району Хмельницької області, засудженого за ч. 1ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою ОСОБА_7 до касаційного суду є скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки висновок про винуватість зроблено на припущеннях та в основу вироку покладено недопустимі докази. Також стверджує про порушення права на захист через відсутність у ході досудового розслідування захисника, участь якого була обовязковою. Зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, в якійвідсутнє належне мотивування прийнятого рішення.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди кошти в сумі 1000 грн.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу засудженого та його захисника ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_7 23 червня 2016 року близько 17-ї год., перебуваючи неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_8 на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, умисно, з метою заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень схопив її правою рукою за ліве плече та завдав одного удару пальцями та долонею лівої руки в ділянку правої скроні голови, заподіявши таким чином потерпілій тілесних ушкоджень у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока, що призвело до осаднення шкіри, і двох синців у середній третині лівого плеча на попередньо-зовнішній поверхні, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 24 червня 2016 року № 82 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, наголошуючи на законності й обґрунтованості вироку та ухвали апеляційного суду.
Засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу, просили скаргу задовольнити.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження
Частина 1. Умисне легке тілесне ушкодження
карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 20. Забезпечення права на захист
Частина 1. Підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Частина 2. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Частина 3. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

4.2.2 Стаття 49. Залучення захисника слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:
1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;
2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;
3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

4.2.3 Стаття 52. Обов`язкова участь захисника
Частина 1. Участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Частина 2. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні:
1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;
2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;
3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад;
4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, з моменту встановлення цього факту;
5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності;
6) щодо реабілітації померлої особи з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи;
8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, з моменту прийняття відповідного процесуального рішення;
9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості з моменту ініціювання укладення такої угоди.

4.2.4 Стаття 86. Допустимість доказу
Частина 1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

4.2.5 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

4.2.6 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.2.7 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.8 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду провадження судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів касаційної скарги та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного судового рішення, встановлених КПК України, розгляд провадження здійснено судом у частині перевірки доводів скарги про обґрунтування судових рішень на недопустимих доказах, порушення права на захист та дотримання апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при перегляді вироку [4.2.8].

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
5.2.1 Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджено доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також оцінено судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України (згідно з показаннями потерпілої, свідків вчинення злочину, письмовими матеріалами провадження тощо) [4.2.4, 4.2.5].
Отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини кримінального провадження, які касаційним судом не перевіряються, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно [4.1.1, 4.2.4, 4.2.5].

5.2.2 Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам процесуального закону, доводи апеляційної скарги захисника, зокрема й про недоведеність винуватості, правильність кваліфікації дій, недостовірність і недопустимість здобутих у провадженні доказів тощо, перевірено повною мірою та спростовано з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення [4.2.7].

5.2.3 Суд не вважає доводи касаційної скарги щодо порушення права засудженого на захист обґрунтованими з огляду на таке.
У процесуальному законі забезпечення права на захист є однією з засад кримінального провадження. Право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені процесуальним законом [4.2.1].
Обов`язковість участі захисника передбачено в чітко визначених обставинах згідно з положеннями ст. 52 КПК України [4.2.3]. Відповідно до правової кваліфікації дій ОСОБА_7 участь захисника у провадженні не є обов`язковою. Крім того, проведення таких слідчих дій, як допит свідків, слідчі експерименти, призначення експертизи, не потребує обов`язкової участі підозрюваного, якщо інше не визначено слідчим.
На підставі доручення про надання безоплатної вторинної допомоги особі, у кримінальному проваджені відносно якої відповідно до положень КПК України захисник долучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням, від 29 листопада 2016 року № 2405 ОСОБА_7 забезпечено надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 (а.к.п. 13). Додатковий допит ОСОБА_7 та пред`явлення підозри відбулися за участі захисника.
За вказаних обставин Суд не вбачає порушення права на захист під час проведення досудового розслідування.

5.2.4 Крім того, не знайшли свого підтвердження й посилання у скарзі засудженого щодо взяття за основу у вироку та ухвалі апеляційного суду показань свідка ОСОБА_11 , оскільки слова останньої зазначено в судових рішеннях виключно в показаннях потерпілої. Посилання в оскаржуваних судових рішеннях на показання ОСОБА_11 , отримані під час допиту слідчим, у зв`язку з її неприбуттям в судове засідання відсутні.

Керуючись статтями 436, 438, 439, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3