Справа №504/904/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2018 року Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав Лиманського району Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рені Одеської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), молодшого сержанта, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого

ст.407 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні молодший сержант, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 31.10.2014р. близько 12 год. 00 хв. вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 9 год. 00 хв. 15.03.2018р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому пояснив, що 14.10.2011р. він уклав контракт з командиром військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служби у Збройних силах України, та того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 14.10.2011р. №211 його зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу. В подальшому, 23.12.2011р., його було направлено для проходження військової служби за контрактом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), та того ж дня, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2011р. №301 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира бойової машини-командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону. 31.10.2014р. близько 12 год. 00 хв. він залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 9 год. 00 хв. 15.03.2018р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. На даний час його виключено зі списків особового складу частини та звільнено з лав Збройних Сил України. У вчиненому злочині розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.407 ч.3 КК України, за ознаками самовільного залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного, в тому числі матеріали наданої досудової доповіді, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зокрема, враховує позитивну характеристику ОСОБА_6 за місцем проходження служби, те, що він раніше не судимий, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., скоїв умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії середньої тяжкості відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.66 КК України являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судових дебатах просив застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання у виді штрафу, посилаючись на те, що він щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні та має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н. Прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 в свою чергу просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, проти застосування ст.ст.69, 75 КК України не заперечував. Однак суд не вбачає підстав щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 дії ст.69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки суду не надано доказів того, що наявні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин суд вважає, що при обранні ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, можливим застосувати дію ст.75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.371-373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Застосувати ст.75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку ОСОБА_6 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог

ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1