11-кп/775/288/2018(м)
265/8489/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001906 від 09 жовтня 2017р., за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 07 березня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, громадянина України, із середньо-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1) 14 жовтня 1997 року Октябрьським районним судом м.Полтави за ст.17, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнено 09.10.1998 року на підставі ЗУ «Про амністію» від 24.07.1998 року;

2) 24 вересня 1999 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.93 п.п. «а», «и», ч.3 ст.142, ч.3 ст.81, ч.1 ст.194, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна засудженого, з яких перші п`ять років повинен перебувати у тюрмі, звільненого з місць позбавлення волі 09 лютого 2009 року на невідбутий строк 4 роки 10 місяців 25 днів, який замінено на 2 роки виправних робіт з утриманням 20 % заробітної плати

3) 25 січня 2012 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.289, ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 6 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з місць позбавлення волі 01.06.2016 року умовно-достроково на 7 місяців 18 днів;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років 6 місяців з конфіскацією всього майна, належного обвинуваченому на праві власності з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в ніч з 08 на 09 жовтня 2017 року приблизно о 02 годині, діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , підійшов до автомобілю «ВАЗ 2101», д/н НОМЕР_1 , яким законно користувався ОСОБА_7 на підставі усного договору міни, за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки, опустив скло водійської двері, відкрив двері та сів у салон автомобілю. Знаходячись в салоні вказаного автомобілю обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом витаскування та з`єднання дротів запалювання, привів двигун в дію, отримавши можливість керувати транспортним засобом та здійснювати на ньому рух. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , став керувати зазначеним автомобілем, тобто всупереч волі власника та без його дозволу пересуватись по Лівобережному району м. Маріуполя Донецької області та попрямував до селища Калинівка Волноваського району Донецької області, де й залишив автомобіль. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом легковим автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 12300,37 гривень.

На зазначене судове рішення обвинуваченим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, зі змісту якої вбачається, що обвинувачений не згоден з призначеним йому покаранням, яке, на його думку, не відповідає тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, просить суд апеляційної інстанції пом`якшити йому покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції було проявлено упереджене ставлення по відношенню до нього, оскільки він є раніше неодноразово судимою людиною та не має постійного місця проживання. Призначивши покарання у виді позбавлення волі, суд позбавив його можливості відновлення його соціального статусу в суспільстві.

Крім того, посилається на те, що визначене судом покарання є занадто несправедливим, при призначення покарання судом не було прийнято до уваги думку потерпілого ОСОБА_7 , який не мав до нього будь-яких претензій, більш того, потерпілий просив не призначати йому покарання,пов`язане з позбавленням волі, оскільки автомобіль було повернуто власнику без будь-яких пошкоджень.

Також, вказував, що вина в скоєному ним визнана повністю та він сприяв слідчим органам, однак, судом при винесенні вироку це також не взято до уваги.

На зазначену апеляційну скаргу від прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких він відстоював законність та обґрунтованість судового рішення, просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка відстоювала законність і обґрунтованість судового рішення, просила апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, в її межах, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним рішенням є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 умисно, повторно, незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ - 2101», д/н НОМЕР_1 , вартістю 12300,37 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом були досліджені та правильно оцінені, що фактично учасниками судового провадження не оскаржується.

Що ж стосується призначеного покарання, то воно обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з додержанням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Суд при визначенні виду та міри покарання, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, судимості в установленому порядку не зняти та не погашені, на шлях виправлення не встав, не працевлаштувався та знову повторно вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про небажання обвинувачення ОСОБА_6 відновити свій соціальний статус у суспільстві.

При призначенні покарання судом були враховані обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, так і обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, крім того, судом була врахована і думка потерпілого ОСОБА_7 , який не наполягав на суворому покарання, що у сукупності дало змогу суду першої інстанції призначити покарання в мінімальних межах санкції статті 289 ч.2 КК України.

Враховуючи обставини справи та особу винного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі, що на думку колегії суддів є спів розмірним скоєному та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , які наведені в апеляційній скарзі, є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Підстав для застосування вимог ст.69,75 КК України колегія суддів не вбачає.

Порушень органом досудового слідства або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку, у даному кримінальному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду Донецької області від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3