Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000245 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, повернуто прокурору.

Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення викладено не конкретно та містить суперечності, що позбавляє можливості підготуватися до захисту і порушує право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

______________________________________

Справа № 11-кп/796/1857/2017
Категорія: ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом під час підготовчого судового засідання. За твердженням обвинуваченого, суд безпідставно відклав підготовче судове засідання 14.07.2017 року у зв`язку з неприбуттям представника цивільного позивача для його належного повідомлення, хоча у справі міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення представнику 21.06.2017 року. А в судовому засіданні 29.08.2017 року одночасно розглядав клопотання прокурора про повернення обвинувального акта та подане раніше його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, не дотримуючись черговості, чим виявив необ`єктивність та упередженість. З огляду на викладене просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 містить аналогічні вимоги, які вона обґрунтовує тим, що клопотання прокурора ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, затвердженого іншим прокурором, свідчить про порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, п.п.13, 14, 21 ч.2 ст.36, ст.37 КПК України. При цьому зауважує, що прокурор ОСОБА_5 був у складі групи прокурорів у кримінальному провадженні, на момент затвердження обвинувального акта не висловлював позиції про його невідповідність вимогам закону, а виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення є оціночними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення в практиці Європейського суду з прав людини пов`язується з розумінням його суті самим обвинуваченим.

Не погоджуючись з викладеними в ухвалі підставами для повернення обвинувального акта прокурору і з висновками суду про порушення права на захист на стадії повідомлення про підозру, вказує, що з урахуванням процесуальних особливостей під час підготовчого судового засідання суд позбавлений можливості досліджувати це питання. А тому суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки безпідставно вдався до оцінки формулювання обвинувачення та його відповідності правовій кваліфікації, фактично, вказавши стороні обвинувачення на кваліфікацію, яка повинна бути зазначена у кримінальному провадженні щодо діянь ОСОБА_7 , чим порушив принцип презумпції невинуватості, і також вийшов за межі клопотання прокурора, який просив повернути обвинувальний акт з інших підстав.

Що стосується інших обставин, зокрема, долучення до обвинувального акта цивільного позову, відсутність вказівки на редакцію закону ст.358 КК України, то ці обставини не перешкоджали призначенню судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити, і, як стверджувала захисник, формально обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому у суду не було підстав для повернення його прокурору; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Як встановив суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.91 КПК України, якими визначено обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також на рішення Європейського суду з прав людини у справі Абрамян проти Росіїї від 09.10.2008 року, в якому наголошено, що укримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, формулювання висунутого ОСОБА_7 обвинувачення не відповідає вимогам закону, оскільки не містить даних про час, місце, обставини, за яких була створена організована група, у складі якої ОСОБА_7 , як це зазначено в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України. З висунутого обвинувачення також вбачається, що ОСОБА_7 брав участь не лише у використанні, а й у підробленні відповідних документів, але це не знайшло свого відображення в правовій кваліфікації. До того ж, діяння, у вчиненні яких він обвинувачується, є способом вчинення в складі організованої групи іншого кримінального правопорушення, однак кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.5 ст.191 КК України закрито.

Що ж стосується правової кваліфікації, з огляду на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення у період з червня по вересень 2009 року, то вона не містить даних про редакцію ст.358 КК України, яка зазнала неодноразових змін.

Також суд звернув увагу на те, що до обвинувального акта безпідставно долучено цивільний позов Державного агентства резерву України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.4 ст.358 КК України.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що вказаним вимогам закону обвинувальний акт не відповідає.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт. І саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з ст.337 КПК України суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальний акт, фактично, містить два формулювання висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, жодне з яких не містить даних про час, місце, обставини, за яких була створена організована група, на що суд першої інстанції правильно звернув увагу.

При цьому формулювання обвинувачень не узгоджуються ні з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, ні з правовою кваліфікацією, адже мають взаємовиключний характер.

Так, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, йдеться про створення стійкого об`єднання осіб, до якого увійшов і ОСОБА_7 , для вчинення ряду злочинів з метою виведення коштів в особливо великих розмірах з державного сектору економіки.

Як зазначив прокурор у першому формулюванні обвинувачення, ОСОБА_7 приймав безпосередню участь у підробці документів та використанні завідомо підроблених документів. У цьому ж обвинуваченні містяться посилання на зловживання ним своїм службовим становищем та заволодіння державними коштами у сумі 116 550 000 гривень спільно з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

У другому формулюванні обвинувачення прокурор вже вказує про використання ОСОБА_7 підроблених документів, що дало змогу заволодіти чужим майном грошовими коштами Держкомрезерву в сумі 116 550 000 гривень, які були виділені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про особливості закупівлі продовольчої продукції та світлих нафтопродуктів до державного матеріального резерву від 01.07.2009 року № 667.

Дії ОСОБА_7 отримали правову кваліфікацію за ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України використання завідомо підроблених документів організованою групою.

А тому висновки суду першої інстанції про те, що характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення суперечить правовій кваліфікації, є вірними, як і посилання на те, що правова кваліфікація має містити дані про редакцію ст.358 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 , який заявив клопотання про повернення обвинувального акта, включений до складу групи прокурорів і є прокурором у цьому кримінальному провадженні. А тому твердження захисника про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону з огляду на задоволення клопотання прокурора про повернення обвинувального акта, який складений і затверджений іншим прокурором, не ґрунтуються на вимогах закону.

І, незважаючи на те, що загальна структура обвинувального акта формально відповідає вимогам закону, вказані раніше недоліки унеможливлюють здійснення судового розгляду, який згідно з п.13 ч.1 ст.3, ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд не давав юридичну оцінку діям обвинуваченого та вказівки органу досудового розслідування щодо правової кваліфікації, як на це вказує захисник, адже в ухвалі йдеться лише про згадані раніше суперечності, які є очевидними, не потребують дослідження доказів і перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта. Також, встановивши підстави для повернення обвинувального акта прокурору, суд не пов`язаний межами відповідного клопотання.

Колегія суддів вважає слушними доводи захисника про те, що долучення до обвинувального акта цивільного позову та відсутність вказівки на редакцію закону ст.358 КК України не перешкоджали призначенню судового розгляду, однак ці обставини і не були самостійними підставами для повернення обвинувального акта.

Що стосується доводів обвинуваченого, то вони, фактично, зводяться до незгоди з прийнятим судом першої інстанції рішенням про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, і не можуть слугувати підставами для скасування ухвали, як і дії суду з відкладення підготовчого судового засідання з метою забезпечення в ньому участі всіх учасників кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів в ухвалі ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000245 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28, ч.4 ст.358 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3