Справа №591/2644/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сибільов
Номер провадження 11-сс/788/215/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2644/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 14 травня 2018 року, якою накладено арешт на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею не було враховано того, що ОСОБА_8 не перебуває на території України та оголошений в розшук, що унеможливлює відчуження ним належного йому майна. Крім того, існує інше рішення слідчого судді, яким відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на частину майна. Також зазначає, що розгляд клопотання був здійснений без повідомлення його як захисника.

11.05.2018 до Зарічного районного суду м. Сум з клопотанням про накладення арешту на майно, погодженим із прокурором прокуратури Сумської області, звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 11.04.2018 близько 15-15 години ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні належного останньому продуктового магазину по АДРЕСА_1 , незаконно збула ОСОБА_11 особливо небезпечний наркотичний засіб макову солому в перерахунку на висушену речовину 17,2 г, який ОСОБА_8 попередньо придбав та зберігав з метою збуту. 03.05.2018 близько 10-45 години ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні належного останньому продуктового магазину по АДРЕСА_1 , незаконно збула ОСОБА_11 особливо небезпечний наркотичний засіб макову солому в перерахунку на висушену речовину 350,6 г, який ОСОБА_8 попередньо придбав та зберігав з метою збуту.

07.03.2018 і 04.05.2018 до ЄРДР за № 0000077 були внесені відомості про вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, а 10.05.2018 ОСОБА_8 був повідомлений про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який законом передбачено конфіскацію майна як додатковий вид покарання, то слідчий просив накласти арешт на належне підозрюваному майно, а саме на три земельні ділянки, частку мініпекарні з прибудовою, будівлю торгівельного павільйону, дві квартири та ціле вбудоване приміщення кафе, з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 14.05.2018 вказане клопотання слідчого було задоволено частково та накладено арешт на три земельні ділянки, частку мініпекарні з прибудовою, будівлю торгівельного павільйону та ціле вбудоване приміщення кафе шляхом заборони їх відчуження. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який законом передбачено конфіскацію майна як додатковий вид покарання, а тому є підстави для накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна. В той же час, накладення арешту на належні ОСОБА_8 квартири призвело б до порушення прав підозрюваного або членів його сім`ї на житло, а тому в задоволенні цієї частини клопотання було відмовлено.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, доводи прокурора ОСОБА_6 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 3) конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.1, п.3, п.п.5-6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.3 і п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна, наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб тощо.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування за ч.2 ст.307 КК України у кримінальному провадженні № 0000077 щодо незаконного придбання з метою збуту, зберігання з метою збуту, а також у незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_8 , який 10.05.2018 був повідомлений про підозру у вчиненні вказаного злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження підстави є достатніми для арешту належного ОСОБА_8 майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, санкцією якого встановлений такий вид додаткового покарання, а тому висновок слідчого судді про необхідність арешту є цілком правильним і відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави в право володіння майном в даному конкретному випадку є цілком законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Таке втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Приймаючи рішення відносно поданого клопотання слідчим суддею також були враховані наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб, а саме те, що накладення арешту на належні ОСОБА_8 квартири може певним чином вплинути на його права або членів його сім`ї на житло, внаслідок чого клопотання слідчого було задоволено частково.

Доводи апеляційної скарги захисника відносно того, що ОСОБА_8 не перебуває на території України та оголошений в розшук, що унеможливлює відчуження ним належного йому майна, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не відповідають зазначеним вище обставинам та вимогам закону.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи захисника щодо наявності рішення слідчого судді від 08.05.2018, яким відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на одне з належних ОСОБА_8 приміщень, оскільки зі змісту вказаної ухвали вбачається, що таке рішення було прийнято виключно через те, що ОСОБА_8 не був повідомлений про підозру, що є обов`язковою умовою для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, в той час як у даному кримінальному провадженні обґрунтована підозра відносно останнього існує.

Що стосується тверджень адвоката ОСОБА_7 про розгляд слідчим суддею клопотання без його повідомлення, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження не було даних, які б вказували на наявність у ОСОБА_8 захисника, у зв`язку з чим судове засідання і відбулося без його участі, що не суперечить вимогам КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 14 травня 2018 року щодо накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3