Дата документу Справа № 334/5201/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/5201/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/778/896/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006423 від 24 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника арештованого майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

власник арештованого майна ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 липня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та накладено арешт на рухоме майно: автомобіль ВАЗ 212140, у кузові легковий універсал зеленого кольору, 2009 року випуску, державний номерний знак реєстрації НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ; автомобіль Chevrolet Captiva, у кузові легковий універсал білого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак реєстрації НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на вказане рухоме майно має на меті забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі власник арештованого майна ОСОБА_7 просить зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0006423 від 24 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя розглядається цивільна справа № 334/7786/16-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі. Таким чином судом вже розглядається справа між тими ж сторонами, з тих же підстав і з того ж предмету позову. Більше того, з метою забезпечення позову в цій справі ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 від 22 листопада 2016 року у справі № 334/7786/16-ц накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_7 . Зазначена ухвала суду є чинною і на теперішній час. Крім того, апелянт зазначає про те, що слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_12 вже розглядалося клопотання слідчого у кримінальному провадженні №00006423 від 24 жовтня 2016 року про арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та ухвалою від 20 червня 2018 року у справі №334/4297/18 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.
Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0006423 від 24 жовтня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України.

У клопотанні зазначив, що 24 жовтня 2016 року приблизно о 19-00 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи зі злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушуючи вимоги п. 1.4 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС № 1417 від 30 грудня 2014 року, відповідно до яких протипожежні відстані між будинками, спорудами забороняється використовувати для складання матеріалів, використовував відкриту ділянку місцевості, що розташована впритул до гаражу, який знаходиться на території приватного домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_2 , внаслідок чого, через займання вказаних дров від дії відкритого полум`я відбулася пожежа, яка поширилась на гараж, що розташований на території буд. 100 по вул. Славутича.

Внаслідок пожежі вогнем пошкоджено гараж потерпілої ОСОБА_13 , чим останній спричинило матеріальні збитки у сумі 153143,73 гривень та повністю знищено автомобіль марки «Great Wall Haval Н6» д.н.з. НОМЕР_5 , що перебував у власності потерпілої, чим їй спричинено матеріальні збитки в сумі 385877,4 гривень.

В результаті пожежі, що була викликана діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_13 заподіяно майнову шкоду в великому розмірі, яка більше ніж в 300 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

У вчиненні зазначеного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно майнову шкоду у великому розмірі, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 ..

Окрім того під час досудового розслідування, потерпілою ОСОБА_13 органу досудового розслідування надано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок злочину, відповідно до якої встановлено, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_2 та автомобіля Great Wall Haval Н6, реєстраційний № НОМЕР_5 , 2013 року випуску. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 було пошкоджено належне їй майно, а саме:

- частина нерухомого майна приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з сукупності побудов: гараж літ.Н, сарай літ.М, сауна літ.Л. (розмір майнової шкоди встановлено звітом оцінювача у розмірі 153 143,73 гривень);

- автомобіль Great Wall Haval Н6, реєстраційний № НОМЕР_5 , 2013 року випуску (розмір майнової шкоди встановлено звітом автотоварознавця у розмірі 395 877,40 гривень).

Таким чином, потерпілою ОСОБА_13 заявлено позовну заяву на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 549 021,13 гривень та моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, на загальну суму 569021,13 гривень.

Заслухавши доповідь судді; думку власника арештованого майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру та потерпілою ОСОБА_13 заявлено цивільний позов на загальну суму 569021,13 гривень, для забезпечення якого необхідно накласти арешт на рухоме майно підозрюваного, а саме: на автомобіль ВАЗ 212140 та автомобіль Chevrolet Captiva.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати саме з метою забезпечення цивільного позову, оскільки вказане майно належить підозрюваному ОСОБА_7 , а спричинені ним збитки повинні бути відшкодовані.
На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з ЄРДР за №0006423 від 24 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України, та докази, якими, на думку слідчого, обґрунтовується клопотання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як встановлено слідчим суддею, 24 жовтня 2016 року органом досудового розслідування внесені відомості до ЄРДР за №0006423 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.270 КК України. В рамках даного кримінального провадження 25 травня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, а 26 червня 2018 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, згідно з якою діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_13 завдані збитки в розмірі 153143,73 гривень та 385877,4 гривень, які відповідно до вимог ст.1166 ЦК України мають бути відшкодовані винною особою.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про можливість задоволення клопотання слідчого щодо арешту майна підозрюваного, оскільки прийняте рішення є заходом забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).
Тому доводи апеляційної скарги про недодержання слідчим вимог ст.170 КПК України та відсутність у суду правових підстав для накладення арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Ненакладення арешту на зазначене майно може призвести до можливості його відчуження, що унеможливить подальше відшкодування завданих збитків.
Що стосується доводів апелянта з приводу неможливості накладення арешту на зазначене майно через те, що наразі розглядається справа за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої, внаслідок пожежі, та в рамках зазначеної справи накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно підозрюваного, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки даний спір вирішується в порядку цивільного судочинства, що, відповідно до норм законодавства України, не виключає можливості одночасного вирішення питання щодо накладення арешту на це майно в якості забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Отже, ухвала слідчого судді є обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172,173,370,372 КПК України, порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою її скасування або зміну, колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не спростовують правильності рішення слідчого судді.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу власника арештованого майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 липня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та накладено арешт на рухоме майно: автомобіль ВАЗ 212140, у кузові легковий універсал зеленого кольору, 2009 року випуску, державний номерний знак реєстрації НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ; автомобіль Chevrolet Captiva, у кузові легковий універсал білого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак реєстрації НОМЕР_3 , номер кузову НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4