Справа № 296/5946/18
Вирок
Іменем України

10 серпня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000141 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с.Вільхуватка Чутівського району Полтавської області, не одружений, громадянин України, учасник бойових дій ( посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 14.04.2016 року) з середньою освітою, проходить військову службу за контрактом у ЗС України на посаді начальника контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, 9 грудня 2015 року солдата запасу ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом у ЗС України та направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , де 10 грудня 2015 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби строком на три роки.
9 грудня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, а наказом командира даної військової частини НОМЕР_5 від 08 квітня 2016 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду начальника контрольно-технічного пункту військової частини польова пошта НОМЕР_3 .
7 липня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № НОМЕР_6 ОСОБА_5 присвоєно військове звання «молодший сержант».
30 грудня 2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №476 умовне найменування військової частини «польова пошта НОМЕР_3 » змінено на « НОМЕР_2 ».
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, окрім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону країни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на визначеній території України та продовжується на цих територія до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 6 квітня 2017 року оголошене не було.
Згідно вимог ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
29 березня 2017 року, після лікування встановленим порядком, молодшому сержанту ОСОБА_5 надано звільнення від виконання службових обов`язків на 3 доби, з якого останній мав повернутися до військово частини НОМЕР_2 та приступити до виконання обов`язків військової служби о 08 год. 00 хв. 3 квітня 2017 року.
Однак, 3 квітня 2017 року о 08 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 18 години 13 червня 2018 року, коли був доставлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За час відсутності у військовій частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_5 обов`язки військової служби безпідставно не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним не з`явлення вчасно на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями вчинив нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
19 червня 2018 року прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 з одного боку та обвинувачений ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст.468,469,472 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, а саме у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вказаною угодою погоджено покарання, яке повинене понести ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 місяців арешту.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст.476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті. Зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. Дав згоду на застосування узгодженого покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_4 підтримав правову позицію обвинуваченого і просив затвердити вказану угоду.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджене покарання та інші передбачені угодою заходи.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд приходить висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін. Укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених ст.65 КК України.

ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та посередньо за місцем проходження військової служби, є учасником бойових дій. У лікаря- нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Вказаною угодою погоджено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України, при цьому враховані наступні обставини, а саме : беззастережне визнання винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що згідно ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання. Відсутність обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст.67 КК України.

З врахуванням встановлених обставин кримінального провадження та особи винуватого, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, а саме у виді арешту на три місяці.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді домашнього арешту.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 19 червня 2018 року прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000141 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді трьох місяців арешту.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді домашнього арешту за адресою : АДРЕСА_2 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1