УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 638/16205/16-к
провадження № 51-8979ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника цивільного відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «НЕМО ЛТД» (даліТОВ Фірма «НЕМО ЛТД») адвоката ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000548 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Південне, Харківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Суть питання
За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі пункту «г» ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного і додаткового покарання.
Постановлено стягнути з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди 6269,76 грн, моральної шкоди 100 000 грн.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він, працюючи водієм ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД», під час виконання своїх трудових обов`язків, 15 травня 2016 року приблизно о 23:10, керуючи автобусом марки «БАЗ-А079.14» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), (що належить ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД»), рухаючись у м. Харкові по вул. Сумський зі сторони вул. О. Дерев`янка, в напрямку площі Першого Травня, в районі будинку № 132, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась зліва на право проїзної частини по ходу його руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження від яких настала її смерть.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2018 року, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» адвоката ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» адвокат ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить змінити вирок місцевого суду, в частині стягнення з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» на користь ОСОБА_6 суми моральної шкоди, зменшивши цю суму до 30 000 грн, а також скасувати ухвалу апеляційного суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 286 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині представником цивільного відповідача не оскаржуються.
Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу (далі ЦК) моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Пунктом 8 вищезазначеної Постанови Пленуму визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо соціальною нормою закону не встановлено іншого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням стану здоров`я потерпілого.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З долучених до касаційної скарги копій судових рішень убачається, що місцевий суд, встановивши, що власником автобуса марки «БАЗ-А079.14» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_5 у момент наїзду на пішохода ОСОБА_7 , є ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД», з яким ОСОБА_5 , на підставі трудового договору (наказ № 78 від 22 листопада 2010 року), перебував у трудових відносинах, працюючи водієм, обґрунтовано задовольнив заявлені позовні вимоги потерпілого і стягнув із ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» завдану злочином моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 100 000 грн.
При цьому, суд першої інстанції, визначаючи суму морального відшкодування врахував характер, глибину, моральних страждань та переживань потерпілого, внаслідок раптової смерті його дочки ОСОБА_7 , тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, в частині визначення суми морального відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому з урахуванням моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, не вбачає підстав вважати цю суму необґрунтовано завищеною.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що представник цивільного відповідача ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» адвокат ОСОБА_4 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, в частині стягнення з ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним ним у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені представником цивільного відповідача, у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Також Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про безпідставність доводів представника ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД», в частині того, що стягнення такої суми моральної шкоди порушить нормальну роботу підприємства, оскільки, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, стягнення цієї суми на стадії виконання вироку, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», може бути відстрочено або розстрочено.
З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань правильності вирішення цивільного позову, представник цивільного відповідача ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» адвокат ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ТОВ Фірма «НЕМО ЛТД» адвоката ОСОБА_4 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3