Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/259/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора України в рамках кримінального провадження №0001998, щодо розгляду скарги ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2017 року на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 10.10.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора України в рамках кримінального провадження №0001998, щодо розгляду скарги ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2017 року на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 10.10.2017 року. В обґрунтування скарги вказує, що слідчими слідчого відділу прокуратури Черкаської області відповідно до постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 від 10.10.2017 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001998, у якому Генеральна прокуратура України намагається підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 197-1, ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 28, ч.3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 209 КК України.

07.11.2017 ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 , користуючись процесуальним правом оскаржувати рішення прокурора нижчого рівня прокурору вищого рівня (ст.ст. 36,42 КПК України), подали Генеральному прокурору України ОСОБА_7 скаргу від 03.11.2017 на рішення прокурора нижчого рівня - заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 . Предметом оскарження є постанова заступника Генерального прокурора Столярчука від 10.10.2017 про доручення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 іншому органу досудового розслідування. Скаргу зареєстровано в Генпрокуратурі за № 4.

За положеннями Закону України «Про прокуратуру» та КПК України єдиним прокурором вищого рівня для заступника Генпрокурора є саме Генеральний прокурор. Тому скарга була адресована саме Генеральному прокурору.

Адвокат ОСОБА_4 отримав лист заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 № 12/2-310вих-17 від 23.11.2017, в якому зазначено, що порушене адвокатом у скарзі питання про необхідність скасування постанови заступника Генерального прокурора Столярчука (рівнозначного Стрижевській прокурора) розглянуто, і що розглянути скаргу у встановлений законом спосіб «не видається можливим».

Справедливо вважаючи, що заступник Генерального прокурора ОСОБА_9 є не уповноваженою ст. 36 КПК України та Законом України «Про прокуратуру» особою щодо розгляду скарг на рішення прокурора того ж рівня, адвокат ОСОБА_4 надіслав Генеральному прокурору ОСОБА_7 скаргу щодо некомпетентності заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 та порушення нею вимог законодавства.

У відповідь на скаргу адвокат ОСОБА_4 03.01.2018 отримав лист за підписом Генерального прокурора України ОСОБА_7 № 12/2-350вих-17 від 26.12.2017, в якому зазначено, що скаргу на дії ОСОБА_8 розглянуто, і що за змістом ст. 303 КПК України він не має права оскаржити прокурору рішення прокурора нижчого рівня, яке не входить до переліку, визначеного вказаною нормою закону, навіть на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України.

Вказаний лист надійшов у рекомендованому поштовому відправленні № 726, тому дата його отримання підтверджується роздруківкою відомостей з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

Вважаю, що Генеральний прокурор ОСОБА_7 , не розглянувши скарги сторони захисту від 03.11.2017 (подана 07.11.2017) на рішення прокурора нижчого рівня ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001998, допустив бездіяльність, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України. Ця бездіяльність підтверджується як листом заступника Генпрокурора ОСОБА_8 від 23.11.2017, так і листом самого Генерального прокурора України Луценка від 26.12.2017.

Бездіяльність Генерального прокурора України ОСОБА_7 полягає в наступному.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права; законність.
Ст.ст. 8, 9 КПК України визначено, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п. 16 ч. З ст. 42 КПК України та ч. 4 ст. 46 КПК України підозрюваний та його захисник (який користується процесуальними правами підозрюваного, захист якого від здійснює) мають право оскаржувати рішення прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом. Це право є необмеженим.
За ч. 6 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор України при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування має право скасовувати незаконні та необгрунтовані постанови прокурора нижчого рівня у межах строків досудового розслідування, передбачених ст. 219 КПК України. Перелік постанов, які можуть бути скасовані Генеральним прокурором, не наведено. Отже, повноваження Генерального прокурора щодо скасування незаконних постанов прокурорів нижчого рівня поширюються на будь-які незаконні постанови, що перешкоджають законному досудовому розслідуванню.
Згідно з п. 5 абз. 3 ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» прокурором вищого рівня для заступника Генерального прокурора є Генеральний прокурор.
Отже, чинне кримінальне процесуальне законодавство достатньо повно визначає право сторони захисту оскаржити Генеральному прокурору незаконну постанову, винесену у будь-якому кримінальному провадженні його заступником. І для скасування такої незаконної постанови Генеральний прокурор користується прямою нормою закону, навіть не будучи прокурором-процесуальним керівником у кримінальному провадженні.
Більше того, Генеральний прокурор не тільки вправі, а й зобов`язаний скасовувати незаконні постанови прокурорів нижчого рівня. Так, беззаперечно, праву Генерального прокурора скасовувати незаконні постанови кореспондує обов`язок це робити, зокрема, під час розгляду Генеральним прокурором скарги сторони захисту на незаконне рішення. За змістом положень статей 8, 19, 24, 62, 63 Конституції України, статей 2, 7, 8, 10, 20, 22, 36 КПК України Генеральний прокурор під час розгляду скарги на незаконне рішення не має право довільно обирати незаконні процесуальні рішення, які він буде скасовувати, а які не буде нібито через відсутність в кримінальному процесуальному законі прямої норми, яка регулює порядок оскарження Генеральному прокурору незаконних рішень прокурора. За змістом указаних норм під час розгляду скарги на незаконне рішення прокурор зобов`язаний використовувати всі доступні засоби та механізми, які допоможуть захистити чи поновити основоположні права і свобод будь-якої особи.
Що стосується строку вирішення Генеральним прокурором скарг сторони захисту на постанови прокурора нижчого рівня, то цей строк також врегульований ст.ст. 7, 9, 28 КПК України. Зокрема, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки, не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Генеральний прокурор України ОСОБА_7 усупереч положенням ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 9, 28, 36 КПК України скарги сторони захисту від 03.11.2017 у кримінальному провадженні № 0001998 особисто в розумний строк не вирішив. Замість нього цю процесуальну дію в розумний строк (строк, достатній для розгляду і підготовки відповіді по суті, тобто до 23.11.2017) виконала інша особа, яка не уповноважена ст. 36 КПК України на виконання цієї дії. Таким чином, Генеральний прокурор України ОСОБА_7 допустив бездіяльність, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто нездійснення інших процесуальних дій (розгляд скарги сторони захисту на рішення прокурора нижчого рівня по суті), які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк (загальна засада кримінального провадження - розумний строк, який, з урахуванням відповідей заступника Генпрокурора ОСОБА_8 та самого Генпрокурора України ОСОБА_7 , має цілком конкретні межі - до 26.12.2017).
Допущена Генеральним прокурором України ОСОБА_7 бездіяльність порушує конституційні, основоположні та процесуальні права ОСОБА_5 , а також перешкоджає виконанню визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, оскільки через невиконання Генеральним прокурором повноважень зі здійснення нагляду за законністю процесуальних рішень прокурорів нижчого рівня у кримінальному провадженні № 0001998 продовжує існувати незаконна постанова, що перешкоджає належному досудовому розслідуванню.
Зокрема, як зазначено в ст.ст. 8-9 КПК України, і принцип верховенства права, і кримінальне процесуальне законодавства України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Тлумачення цьому положенню надано Конституційним Судом України в рішенні у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20 жовтня 2011 р. № 12-рп/2011. Зокрема, КСУ розтлумачив, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Не скасована Генеральним прокурором ОСОБА_7 через бездіяльність незаконна постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 . від10.10.2017 допускає (прямо передбачає) участь у досудовому розслідуванні не уповноважених на те осіб - слідчих органу прокуратури, при тому, що кримінальні правопорушення підслідні іншому органу досудового розслідування - детективам (слідчим) НАБУ.
Генеральна прокуратура не додержується вимог щодо руху кримінального процесу у кримінальному провадженні № 0001998, що загрожує принципу законності.
Виходячи з викладеного, саме до повноважень слідчого судді входить зобов`язання відповідної уповноваженої особи у разі її бездіяльності, вчинити конкретні процесуальні дії у кримінальному провадженні з метою додержання основних засад кримінального провадження та створення умов для реалізації стороною захисту її процесуальних прав.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити.
В судове засідання представник Генеральної прокуратури України не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про місце день, та час розгляду справи були належним чином повідомлені.
Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора як бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора України в рамках кримінального провадження №0001998, щодо розгляду скарги ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2017 року на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 10.10.2017 року, слід відмовити, оскільки ч.1 ст. 303 КПК України не передбачено оскарження таких рішень, дій чи бездіяльності прокурора.
Керуючись ст. 221, 303, 307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора України в рамках кримінального провадження №0001998, щодо розгляду скарги ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2017 року на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 10.10.2017 року відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 31.05.2018 року о 09-10 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1