Справа № 359/5319/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/379/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 04.09.2018
УХВАЛА
Іменем України

04 вересня 2018 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України на однин рік позбавлення волі, з іспитовим строком один рік,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, під час іспитового строку.
Так, 21.05.2017 року, приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебував на зупинці громадського транспорту «Авіаторів» по вул. Київський шлях в м. Борисполі Київської області, в напрямку м. Харків, де зустрів громадянку ОСОБА_9 , яка сиділа на лавці зупинки громадського транспорту. В цей момент ОСОБА_10 помітив у ОСОБА_9 на шиї золотий ланцюжок з хрестиком, після чого у нього, повторно виник умисел направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення належного потерпілій ОСОБА_9 майна, а саме - золотого ланцюжка з хрестиком.
Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне відкрите викрадення чужо чого майна, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 зірвав із шиї потерпілої ОСОБА_9 золотий ланцюжок 585 проби з плетінням у формі канату, вагою 11,85 грама, з хрестиком із золота 585 проби, прикрашеним камінням білого кольору, вагою 1,51 грама, виробництва «Ремточмеханіка», загальною вартістю 11668 грн. 00 коп.
Після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 11688 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду та виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про визнання обставиною, що пом`якшує покарання наявність захворювання на гепатит «С» та щире каяття.

Зазначає, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 ст.69 КК України, та призначення покарання нижчого від найнижчої межі, зокрема, звертає увагу на необґрунтоване визнання обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та наявність в обвинуваченого захворювання, так як вважає, що у обвинуваченого не було усвідомлення своєї протиправної поведінки та бажання усувати заподіяну потерпілій шкоду, зізнання ОСОБА_7 у вчиненні злочину є лише спробою уникнути покарання у виді реального позбавлення волі, крім того, наявність у обвинуваченого захворювання є лише обставиною, що характеризує особу, однак, не може визнаватись обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Твердить, що ОСОБА_7 будучи раніше судимим, усвідомлюючи, що за вчинення злочину в період іспитового строку йому можуть призначити покарання у виді реального позбавлення волі, вчинив новий злочин, що вказує на те, що засуджений належних висновків не зробив, а попереднє покарання не сприяло його виправленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали судове рішення, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексі, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі-Постанова) передбачено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п.2 Постанови суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання було дотримано.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який чистосердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдані збитки потерпілій ОСОБА_9 , яка до нього не висуває будь-яких претензій матеріального характеру, що підтверджується відповідною нотаріально оформленою заявою, хворіє на гепатит «С», у зв`язку з чим потребує постійного лікування.
Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи прокурора про безпідставність визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання стан здоров`я обвинуваченого, оскільки згідно ч.2 ст.66 КК України, суд може визнати такими, що пом`якшують покарання і інші обставини, не зазначені в Законі.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Призначене ОСОБА_7 покарання не суперечить вимогам закону, воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: