Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000183 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 вирішено не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2945,11 гривень завданої майнової шкоди, 7000,00 гривень моральної шкоди та 5000,00 гривень понесених витрат на надання правничої допомоги.
В решті вимог цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 гривень.
За вироком суду, 10 листопада 2017 року близько 19 год 15 хв, коли ОСОБА_6 перебував на подвір`ї господарства за місцем проживання ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під час спілкування з нею, на ґрунті раптово виниклих особистих стосунків, у нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з метою заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_8 , підійшов до неї та умисно наніс один удар долонею правої руки в обличчя, в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів навколо очей, спинці носа і перенісся, припухлості спинки носа і перенісся, перелому кісток носа, які відповідно до висновку експерта № 317 від 13 листопада 2017 року мають ознаки легких з короткочасним розладом здоров`я (п. 2.3.1а. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затв. Наказом №6 Мінітерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року).

В апеляційні скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також з безпідставним зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано його відношення до вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, задовольняючи частково цивільний позов, суд не в повній мірі врахував рівень фізичного болю та душевних страждань потерпілої, які були зазначені, як у позовній заяві так і в поясненнях потерпілої ОСОБА_8 в судовому засіданні. Просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 50 000 грн моральної шкоди.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Просить вирок Демидівського районного суду від 07 березня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника-адвоката ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.к.п.67), стан його здоров`я (а.к.п.62), дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується з позитивної сторони (а.к.п.66), не працює, але є працездатним, отримує дохід від виконання робіт по найму (з його слів), думку потерпілої ОСОБА_8 щодо виду та міри покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за даних обставин обґрунтовано призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і яке не можна вважати надто м`яким, як про це йдеться у поданій апеляційній скарзі представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 .

Покликання представника потерпілої ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, що при призначенні покарання ОСОБА_6 необхідно врахувати відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки всі ці підстави були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Нових обставин на обґрунтування невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи представника потерпілої адвокату ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Що ж до цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 то суд першої інстанції на думку колегії суддів правомірно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої 7000 гривень морального відшкодування. При цьому суд приймав до уваги майновий стан обвинуваченого, який не працює, рівень душевних страждань потерпілої та їх тривалість, що пов`язані з лікуванням, порушення звичного способу життя потерпілої, необхідних зусиль для його відновлення. Колегія суддів погоджується, стягнення даної суми відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості і є достатньою для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди в нинішніх умовах проживання та за встановлених судом обставин справи.

Згідно ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Правомірно, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вирішив суд в цій частині і позовні вимоги потерпілої ОСОБА_8 .

За роз`ясненнями вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Покликання представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 щодо збільшення цивільного позову в зв`язку з тим, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано рівень фізичного болю та душевних страждань, не ґрунтуються на законі.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.128 КПК України всебічно і повно розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та обґрунтовано визначив 7000 гривень відшкодування моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому залишає апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 без задоволення, а вирок суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали

Головуючий: ___________________ ОСОБА_1

Судді: ______________С.В.Гладкий_________________В.Я.Іващук