АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/3634/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/838/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2017р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Смирнівка Лозівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, офіційно не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
-20.11.2002р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.206, 44 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.45 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

-02.02.2005р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.309, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-27.02.2013р. Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.187, 71 КК України до 5 років 2 місяців 21 день позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 1(одного) року 6(шести) місяців позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат відповідно до ст.124 КПК України та розв`язаний цивільний позов.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , 02.12.2016р. о 18год. перебував поблизу вагончику, що розташований на території автозаправки, яка знаходиться за адресою: м. Харків, Магістральний проїзд, 1.

Саме в той час ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що у вказаному вагончику зберігається відбійний молоток, належний його знайомому ОСОБА_8 , вирішив вчинити таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і не може завадити вчиненню крадіжки, спочатку шляхом вільного доступу увійшов через залишені відчиненими вхідні двері всередину вагончика. Надалі ОСОБА_7 , помітивши на підлозі відбійний молоток «HILTI TE-1000-AVR», діючи повторно, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, таємно заволодів вказаним майном. Після цього ОСОБА_7 , звернувши відбійний молоток на свою користь, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд. В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 8400грн..

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить врахувати стан його здоров`я та застосувати до нього положення ст.75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.47-49), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно то суд вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше знаходився на обліку в лікаря-нарколога із діагнозом «синдром залежності від опіатів» з 2004 року, тяжких (хронічних) захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, раніше 3 (три) рази притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі він на шлях виправлення та перевиховання не став.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та часткове відшкодування спричиненої шкоди, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.

З урахуванням наведеного та враховуючи думку потерпілого ОСОБА_8 , який наполягав на призначенні обвинуваченому реального виду покарання, районний суд прийшов до правомірного висновку, за переконанням колегії суддів, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції його від суспільства.
Такий підхід при призначенні покарання в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правомірність не застосування судом першої інстанції положення ст.75 КК України до ОСОБА_7 .
Поряд з цим, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції призначив покарання, яке не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України, а тому його слід визнати справедливим.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.11.2017р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді