Ухвала
Іменем України
25 вересня 2018 р.

м. Київ
справа № 757/13804/18-к

провадження № 51-8917ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України, яка полягає у відмові у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженню № 0000722.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 28 серпня 2018 року, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката на вказану ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані ухвали та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування доводів посилається на те, що слідчий суддя постановив рішення, що виходить за межі його повноважень, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження повинен був керуватися загальними засадами кримінального провадження. При цьому посилається на висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Таким чином, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. До того ж, у ст. 309 вказаного Кодексу визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, який діючи в межах своєї компетенції, відмовив у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України.
Відповідно до статей 307, 309 КПК України такі ухвали слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягають.
У силу ч. 4 ст. 399 вказаного Кодексу суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Саме цими нормами процесуального закону й керувався апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 28 серпня 2018 року за апеляційною скаргою адвоката.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності прийнятого слідчим суддею рішення є такими, що не відповідають вимогам ст. 424 КПК України, оскільки ухвала слідчого судді не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Покликання адвоката у касаційній скарзі на позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 12 жовтня 2017 року щодо можливості апеляційного розгляду скарг на постановлені слідчим суддею ухвали, що не передбачені кримінальними процесуальними нормами, є безпідставними, оскільки питання оскарження ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора прямо передбачено положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
За таких обставин з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3