Ухвала
Іменем України
24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 158/320/17
провадження № 51-7651 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Метельного Ківерцівського району Волинської області, який зареєстрований там само ( АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування основного та додаткового покарання.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 листопада 2016 року приблизно о 02:20, керуючи автомобілем «Рено-Меган» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та рухаючись по автодорозі сполученням Олика Жорнище в напрямку смт Олики з боку с. Жорнища Ківерцівського району Волинської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху, вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, та ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Апеляційний суд Волинської області ухвалою від 25 квітня 2018 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_4 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить його скасувати та направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вказує на те, що враховуючи обставини, за яких злочин вчинено, і наслідки, що настали, призначене покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, із застосуванням статей 75, 76 цього Кодексу, зі звільненням від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», призначеного судом, є надто м`яким і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та правильність кваліфікації його дій за цим законом у касаційному порядку не оспорюються.
Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі: особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК; особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки щодо них не набрали законної сили, а саме:не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Як убачається з судових рішень, ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції звернувся до суду із клопотанням про застосування до нього акта амністії, оскільки він має на утриманні малолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25 березня 2014 року. З урахуванням цих обставин суд, визнавши ОСОБА_4 суб`єктом амністії, звільнив його від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
З таким рішенням погоджується колегія суддів Верховного Суду, зважаючи на те, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано спростували доводи вчинення ОСОБА_4 злочину у стані алкогольного сп`яніння, що згідно з п. «е» ст. 9 вказаного Закону є перешкодою для застосування акта амністії, через суперечності у результатах медичного огляду, які не можуть братись до уваги судом та вважаються недійсними, оскільки отримані з порушенням правил визначення сп`яніння. Також враховано і те, що інших письмових доказів, що підтверджували б перебування обвинуваченого у стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом досудовим слідством та у судових засіданнях здобуто не було.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції обґрунтовано врахував дані про особу засудженого, відсутність обтяжуючих покарання обставин і наявність обставин, що його пом`якшують, та призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Також суд першої інстанції дотримався вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» при звільненні ОСОБА_4 від відбування основного та додаткового покарання.
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим не має.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 25 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3