Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати по розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000578 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого.

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 152 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1398 грн. матеріальної шкоди та 80 000 грн. моральної шкоди завданої злочином.

з участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 19 серпня 2017 року о 10 год. 20 хв. у м. Здолбунів, Рівненської області, неподалік залізничних колій «142», маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, всупереч волі ОСОБА_6 , в присутності її малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовуючи до потерпілої фізичне насильство, яке виявилося у нанесені легких тілесних ушкоджень намагався вступити в статеві зносини. Однак, не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крик потерпілої та її малолітньої дитини був помічений іншими особами.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кримінально-правової оцінки його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1398 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди завданої злочином. Зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у замаху на злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, визнав вину повністю, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував майнову та частково моральну шкоду, перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері та є інвалідом третьої групи у зв`язку з психічним захворюванням.

В поданому запереченні на апеляційну скаргу, потерпіла ОСОБА_6 , просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 враховано вимоги ст. 65 КК України, а призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення. Цивільний позов про стягнення із засудженого матеріальної та моральної шкоди вирішений відповідно до вимог законодавства. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.152 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини у вчиненому, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який у момент скоєння інкримінованого йому злочину будь-яким психічним захворюванням, яке позбавляло б його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними не страждав, на момент вчинення інкримінованих йому діянь у тимчасово-хворобливому стані не знаходився, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.47-53). Крім того, судом першої інстанції враховано, що злочин було скоєно обвинуваченим у присутності малолітньої дитини та те, що обвинувачений перебуває на обліку в Психоневрологічному диспансері та є інвалідом третьої групи у зв`язку з психічним захворюванням, діагноз: «Шизоафективний розлад, маніакальний тип, з ознаками психопатоподібного дефекту» та призначив покарання у межах, встановлених санкціями статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочину.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі винного, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Щодо доводів сторони захисту про розмір відшкодування моральної шкоди, який є завищеним, то вони є безпідставні і не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогам закону.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Тому враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, судом першої інстанції вірно встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною потерпілій та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, а також враховуючи, що злочин було скоєно обвинуваченим у присутності малолітньої дитини, що завдало потерпілій ще більше душевних страждань, негативно відобразилося на її психічному стані та здоров`ї дитини. З врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_5 підлягають задоволенню в розмірі 80000,00грн.

Доказів на спростування висновків місцевого суду захисником в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не здобуто.
Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування вироку при апеляційному розгляді колегією суддів не встановлено.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 - без задоволення.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3