Постанова Іменем України

04 жовтня 2018 р.

м. Київ
справа № 352/1289/16

провадження № 51-2746км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000361, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Будзин Тлумацького району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн, кожного.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави по 880 грн 40 коп. витрат на проведення експертиз з кожного.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та вирішення долі речових доказів скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок. Ухвалено визнати вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою обставиною, яка обтяжує покарання засуджених. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними за ч. 2 ст. 240 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн, кожного. Екскаватор «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 конфісковано у дохід держави. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, о 18.30 год. 08 серпня 2016 року на березі річки Дністер у с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області за допомогою екскаватора «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 незаконно видобували піщано-гравійну суміш (гравій) з подальшим завантаженням її на автомобіль «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, ставить вимогу про скасування оскарженого вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема, вважає, що апеляційний суд незаконно і безпідставно скасував вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання та ухвалив свій вирок, при цьому призначив те саме покарання що й суд першої інстанції. Призначене засудженому ОСОБА_8 покарання вважає невиправдано м`яким та таким, що має бути більш суворим, ніж призначене ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить вимогу про скасування оскарженого вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає безпідставною конфіскацію автомобіля «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 ставить вимогу про скасування оскарженого вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає безпідставною конфіскацію екскаватора «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 не підтримав касаційну скаргу прокурора і заперечував проти задоволення касаційних скарг засуджених.
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційні скарги засуджених і заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, кваліфікація їх дій, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання у касаційних скаргах прокурора та засуджених не піддаються сумніву.
Положеннями п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

З матеріалів кримінального провадження видно, що судом визнано доведеною винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їм злочину, при цьому було встановлено, що незаконне видобування піщано-гравійної суміші (гравію) вони здійснювали за допомогою екскаватора «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , з подальшим завантаженням її на автомобіль «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 .

Постановами слідчого від 09 серпня 2016 року зазначені транспортні засоби як речові докази були приєднані до матеріалів даного кримінального провадження. При цьому у вказаних постановах було зазначено, зокрема, що автомобіль «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 зберіг на собі сліди злочину, а екскаватор «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 зберіг на собі сліди злочину і був знаряддям його вчинення.
Кримінальним процесуальним законом не передбачено необхідності ухвалення окремого рішення про визнання певних матеріальних об`єктів знаряддям злочину.
Навпаки, положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин екскаватор «ЮМЗ ЕО-2621В-3» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль «КАМАЗ 5511» реєстраційний номер НОМЕР_2 як речові докази відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК Українипідлягають спеціальній конфіскації
Отже посилання засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на безпідставність конфіскації належних їм вказаних вище транспортних засобів, оскільки їх не було визнано процесуальними документами засобом чи знаряддям злочину, не ґрунтуються на законі та матеріалах даного кримінального провадження.
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання у розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою його визнано винним.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора. При цьому, навіть задовольнивши цю скаргу в частині урахування вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою обставиною, яка обтяжує покарання засуджених, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи та особу ОСОБА_8 , дійшов обґрунтованого висновку про відповідність призначеного судом першої інстанції покарання вчиненому ним злочину. Доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, зокрема й ті, на які прокурор посилається у касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та мотивовано визнано непереконливими.
Не містить переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання і касаційна скарга прокурора.

На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання є законним, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів.
Положеннями ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити вирок або ухвалу без змін;
2) змінити вирок або ухвалу;
3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;
4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;
5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;
6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 418 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 407 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції ухвалює вирок. Будь-яке інше рішення суд апеляційної інстанції приймає у формі ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у випадках, зокрема, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З матеріалів кримінального провадження видно, що за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора її було задоволено в частині визнання вчинення інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину групою осіб за попередньою змовою обставиною, яка відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує їх покарання, тим самим суд апеляційної інстанції погіршив становище засуджених.
Враховуючи викладене, доводи прокурора про те, що апеляційний суд не мав підстав ухвалювали судове рішення у виді вироку не ґрунтуються на законі.
Вирок апеляційного суду є достатньо мотивованим та в повній мірі відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування оскарженого вироку апеляційного суду, у провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційні скарги прокурора та засуджених не можуть бути задоволені.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3