Справа № 473/2859/18
Номер провадження 1-в/473/227/2018
У Х В А Л А
"16" серпня 2018 р. місто Вознесенськ
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з адміністративної будівлі Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)», розташованої за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська №300, заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, освіта неповна середня, сімейний стан неодружений, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого; засудженого 30 червня 2015 року апеляційним судом Миколаївської області за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 03 років 06 місяців позбавлення волі,

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року, яким його засуджено за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 03 років 06 місяців позбавлення волі.
Початок строку 08 жовтня 2015 року, кінець строку 08 квітня 2019 року.
В клопотанні, поданому до суду, засуджений ОСОБА_5 просить суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання в порядку ст.81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, зазначаючи, що за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не має жодного заохочення та має 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, бажання працювати не виявляє, участі в суспільно-корисному житті відділення не приймає, тобто на шлях виправлення він не став та своєю поведінкою і ставленням до праці свого виправлення не довів.
Згідно з ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , в судовому засіданні встановлено, що останній за місцем відбування покарання характеризується негативно. В місцях позбавлення волі перебуває з 16 жовтня 2015 року. Під час тримання в СІЗО міста Миколаєва вимог режиму утримування не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 11 листопада 2015 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72. Має 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
В майстерні установи не працевлаштований через небажання працювати. Участі в суспільно-корисному житті відділення не приймає, не вбачає в цьому необхідності. Залучений до участі в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Освіта», але заняття відвідує лише під постійним контролем з боку адміністрації установи. За характером спокійний, врівноважений, однак, не завжди дотримується ввічливих та коректних взаємовідносин з персоналом установи. У відношенні до засуджених загалом не конфліктний, але й рівних стосунків не підтримує. Важко піддається виховному впливу, потребує постійного контролю. Підтримує зв`язок з рідними шляхом побачень та отримання посилок. У скоєному злочині, з його слів, розкаюється частково.
Дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , заслухавши пояснення засудженого та думку прокурора, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до витягу з протоколу №16 засідання комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 18 липня 2017 року з розгляду матеріалів в порядку статті 82 КК України на засудженого ОСОБА_5 , останньому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким /обмеження волі/ як такому, що не твердо став на шлях виправлення.
Відповідно до витягу з протоколу №4 засідання комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 20 лютого 2018 року з розгляду матеріалів в порядку статті 81 КК України на засудженого ОСОБА_5 , останньому відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покаранняяк такому, що не довів свого виправлення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період з 20 лютого 2018 року та по теперішній час засуджений ОСОБА_5 не змінив свого відношення до порядку відбування покарання за вироком суду, не довів, що твердо став на шлях виправлення, та своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення. Загалом за весь період відбування покарання має 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не має.
Зазначені вище обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-достроково звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.
Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, суд також виходить з вимог ч.1 ст.6 КВК України, відповідно до якої в иправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Згідно з ч.2 ст.6 КВК України, р есоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві; н еобхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
У відповідності з ч.3 ст.6 КВК України, о сновними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання /режим/, пробація, суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_5 , які б, на думку суду, створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст.130 КВК України, до засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування основного покарання за вироком суду за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходи заохочення не застосовано жодного разу. Крім цього, має 10 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня 2015 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Наявність даних обставин в сукупності приводить суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 30 червня2015 року відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено протягом 7 /семи/ діб з дня її оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.
Суддя ОСОБА_1