Справа № 544/461/18
№ пров.1-кп/544/72/2018
Номер рядка звіту 54
В И Р О К
іменем України

16 травня 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду по вул. Ярмарковій, 17 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000143 від 21.04.2018, відносно

ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка Гребінківського району Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, розлученого, такого, що не має утриманців, на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, раніше судимого:

-20.12.2017 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Судимість не знята та не погашена,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

із участю сторін кримінального провадження із боку обвинувачення: прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , із боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року затверджено угоду про примирення від 29 листопада 2017 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 яким визнано ОСОБА_3 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Відповідно до п. 2 угоди про примирення ОСОБА_3 зобов`язався повністю відшкодувати потерпілій завдану матеріальну шкоду в сумі 958,27 грн до 30.12.2017. ОСОБА_3 був достовірно повідомлений про наслідки умисного невиконання угоди про примирення, зокрема щодо можливості притягнення до кримінальної відповідальності за умисне невиконання угоди про примирення. Усвідомлюючи зміст укладеної угоди, характер обвинувачення, беззастережно визнавши провину, розуміючи свої права та наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою невиконання угоди про примирення в частині відшкодування завданої ним матеріальної шкоди потерпілій, без поважних причин умисно не виконав угоду про примирення.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в умисному невиконанні засудженим угоди про примирення, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Вказав, що працюючи періодично по найму мав дохід, але не достатній для погашення шкоди потерпілій. Заявив клопотання про скорочений порядок судового розгляду кримінальної справи за його обвинуваченням.

Прокурор не заперечував проти такого порядку розгляду справи і суд згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, реалізуючи своє право, передбачене частиною 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ураховуючи, що учасники судового розгляду проти цього не заперечують.

З`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст. 389-1 КК України, як умисне невиконання засудженим угоди про примирення вірна.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, його вік та те, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав повністю, щиро кається в скоєному, по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На переконання суду та відповідно до висновку викладеного у Досудовій доповіді органу пробації, з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення та визначені рівні ризику вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень та ризику небезпеки для суспільства чи окремих осіб, орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства не можливе.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Ураховуючи, що скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, суд, приймаючи до уваги обставину, що пом`якшує покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання у виді арешту в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 389-1 КК України.

На думку суду, саме таке покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389-1 КК України, після ухвалення вироку Пирятинським районним судом Полтавської області від 20 грудня 2017 року в період іспитового строку, суд призначає йому покарання за сукупністю вироків за ст. 71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

В такому випадку на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_3 слід призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389-1 Кримінального кодексу України, призначивши покарання у виді арешту на строк один місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуте покарання призначене вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 20.12.2017 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1