Справа № 638/8533/18
Провадження № 1-кп/638/1019/18
УХВАЛА
02 листопада 2018 року

02.11.2018 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з повною вищою освітою, завідувача сектору з питань запобігання корупції ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акта, в якому просив повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування як такі, що не відповідають вимогам КПК України стороні обвинувачення.

Обгрунтовуючи клопотання вказав, що всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 не повністю і не зрозуміло викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор і слідчий вважають встановленими, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення, а замість цього обвинувальний акт від 08.06.2018 дублює повідомлення про підозру від 25.01.2018, що є неприпустимим.

Також захисник обвинуваченого вказує, що в обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрювалася особа, і правова кваліфікація. За таким обвинувальним актом ОСОБА_4 має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК України це становить зміст повідомлення про підозру.

В обвинувальному акті відсутні показання ОСОБА_4 стосовно скоєного ним, немає посилання на докази, які зібрані в підтвердження підозри.

Захисник вказує, що обвинуваченому не зрозуміла правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому його звинувачують, оскільки він взагалі в даному випадку не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в тому, що він своїми умисними протиправними злочинними діями вчинив злочин, а саме одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної винагороди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади і службового становища, поєднаного з вимаганням, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України, оскільки інкриміновані йому дії взагалі не входили до кола його повноважень.

Захисник зазначає, що поняття вимагання неправомірної вигоди закріплено в п. 5 Примітки до ст. 354 КК України - вимога щодо надання неправомірної вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в рішенні Конституційного Суду від 1.12.2004 №18-рп/2004, незаконний інтерес, на відміну від правоохоронюваного, не захищається ні законом, ні правом і не повинен задовольнятись чи забезпечуватись ним.

Верховний Суд України в своїй постанові від 21.01.2016 по справі №5-124кс15 зазначив, що така ознака як вимагання хабара може бути поставлена за провину лише в тому випадку, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, а вимушена дати хабар з метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Тобто законність прав та інтересів, які хабародавець захищає шляхом дачі хабара, має бути однією з основних і обов`язкових ознак вимагання. На відміну від цього, в разі якщо хабародавець зацікавлений в незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів тощо, то вимагання хабара виключається.

Також захисник вказує, що незрозумілим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме:

- Яким чином, коли (час, місце) та за що у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди за приховування (не розголошення) компетентним органам можливого факту адміністративного правопорушення?

- Коли конкретно (час, місце), за що і яким чином ОСОБА_4 висунув вимогу про надання йому неправомірної вигоди?

- Яким чином, коли (час, місце) і за що ОСОБА_4 збільшив суму вимоги про надання йому неправомірної вигоди?

- Яким чином, коли (час, місце) і за що ОСОБА_4 висунув незаконну вимогу про надання неправомірної вигоди особисто йому?

- Яким чином, коли (час, місце) і за що ОСОБА_4 визначив спосіб і місце незаконної вимоги про надання йому неправомірної вигоди?

Посилаючись положення на ч. З ст. 374 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифіковану Україною 17.07.1997, яка набрала чинності 11.09.1997, захисник вказує, що вимоги національного закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в рішеннях. Так, він зазначає, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що в п. З ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» йдеться про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення і, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії», «І.Н. та інші проти Австрії»). Крім того, право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати в світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції».

Також захисник обвинуваченого вказує, що всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про час проведення процесуальних дій, а лише про дату, а саме за №№: 1 - заява про вчинення кримінального првопорушення; 5 - проведення контролю за вчиненням злочину; 6 - затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення; 18 - висновок експерта; 22 - тимчасовий доступ до речей та документів; 23 - тимчасовий доступ до речей та документів; 28 - висновок експерта.

В порушення п. З ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр не містить строків застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а лише їх дату.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня інформація про складення обвинувального акта, що на підставі ч. 4 ст. 110 КПК Украіни також є процесуальним рішенням.

Крім того, вказує адвокат, відповідно до ч. З ст. 283 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором також вносяться відомості такої процесуальної дії, як закінчення досудового розслідування, проте такі відомості в реєстрі взагалі відсутні.

В порушення п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті відсутні відомості про ім`я, по батькові слідчого.

В порушення п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 109, ст. 110 КПК України в реєстрі взагалі відсутні відомості про:

- доручення про проведення слідчих (розшукових) дій оперативному підрозділу;

- доручення про проведення слідчих дій в порядку ст. 36 КПК України;

-клопотання ОСОБА_4 , його захисників та експерта;

-протоколи за результатами проведення НСРД;

-відсутні відомості про проведення слідчої дії - ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Захисник зазначає, що всупереч вимогам п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування (розділ 2, №№40, 46) зазначені ухвали про продовження строку досудового розслідування слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 від 20.03.2018 і від 23.04.2018. Насправді такі ухвали взагалі не виносилися.

Обвинувальний акт не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених і не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, яким законом надано право в зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.

Посилаючись на п. 9.5.1 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України №3 від 15.01.2013, захисник обвинуваченого вказує, що засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження і проставленням печатки.

На підставі викладеного захисник обвинуваченого вважає, що обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування від 08.06.2018 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченому ч. З ст. 368 КК України не відповідають вимогам чинного законодавства.

Також в судовому засіданні обвинувачений подав скаргу на рішення, дії слідчого і прокурора (в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України), в якій просив визнати незаконними і скасувати: постанову першого заступника військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_7 від 24.01.2018 про проникнення до житла чи іншого володіння особи і протокол обшуку кабінету за місцем роботи від 24.01.2018; постанову першого заступника військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_7 від 24.01.2018 про проникнення до житла чи іншого володіння особи і протокол обшуку за місцем проживання від 24.01.2018.

В обгрунтування вимог скарги обвинувачений вказав, що він звинувачується в тому, що він своїми умисними протиправними злочинними діями вчинив злочин, а саме одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної винагороди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади і службового становища, поєднаного з вимаганням, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України.

ОСОБА_4 вказує, що в ході досудового розслідування 18.01.2018 заступником начальника - начальником СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження №0001622, на підставі постанови першого заступника військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_7 від 24.01.2018 про проникнення до житла чи іншого володіння особи, був проведений обшук кабінету за місцем роботи ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .

Обвинувачений вважає, що указана слідча дія буда проведена з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а її результати не можуть бути використані як докази відповідно до Конституції і КПК України.

Зокрема, слідчим ОСОБА_8 обшук був проведений за відсутності вмотивованої ухвали слідчого судді. Ухвалою слідчого судді від 26.01.2018 проведення обшуку визнано безпідставним, оскільки суперечить нормам КПК і Конституції України, в наданні дозволу на проведення обшуку було відмовлено. Тобто проведений обшук є незаконним, а його результати недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду, згідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.

24.01.2018 слідчим СВ ВСП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження №0001622, на підставі постанови першого заступника військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_7 від 24.01.2018 про проникнення до житла чи іншого володіння особи, був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 вважає, що зазначена слідча дія була проведена з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а її результати не можуть бути використані як докази відповідно до Конституції і КПК України.

Зокрема, слідчим було ОСОБА_9 обшук проведений за відсутності вмотивованої ухвали слідчого судді. Ухвалою слідчого судді від 26.01.2018 проведення обшуку визнано безпідставним, оскільки суперечить нормам КПК і Конституції України, в наданні дозволу на проведення обшуку було відмовлено. Тобто проведений обшук є незаконним, а його результати недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду, згідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.

На підставі викладеного ОСОБА_4 вважає, що проведення зазначених процесуальних дій, прийнятих до уваги у кримінальному провадженні, є незаконним, а їх результати неналежними і очевидно недопустимими доказами, що не підлягають дослідженню під час судового розгляду.

Також в судовому засіданні обвинувачений подав скаргу на рішення, дії слідчого і прокурора (в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України), в якій просив визнати незаконною і скасувати постанову про створення слідчої групи від 18.01.2018, винесену заступником начальника начальником СВ ВСП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження №0001622.

В обгрунтування вимог скарги обвинувачений вказав, що в ході досудового розслідування 18.01.2018 заступником начальника - начальником СВ ВСП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження №0001622 була винесена постанова про створення слідчої групи і створена слідча група із слідчих. Згідно цієї постанови слідством було встановлено, що завідувач сектору з питань запобігання корупції ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_4 24.01.2018 вчинив злочин, передбачений ст. 368 КК України. Тобто, на момент прийняття рішення 18.01.2018 постанови про створення слідчої групи, начальнику СВ ВСП ГУ НП в Харківській області майору поліції ОСОБА_11 вже нібито було відомо про те, що 24.01.2018 ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 368 КК України, що неможливо.

На підставі викладеного обвинувачений вважає постанову про створення слідчої групи від 18.01.2018 незаконною.

Також в судовому засіданні обвинувачений подав скаргу на рішення, дії слідчого і прокурора (в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України), в якій просив визнати протиправною бездіяльність прокурора по неповідомленню про обмеження конституційних прав ОСОБА_4 при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій; зобов`язати прокурора повідомити його письмово про факт і результати негласної слідчої (розшукової) дії відносно нього.

В обгрунтування вимог скарги обвинувачений вказав, що в ході досудового розслідування 19.12.2017 на підставі клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_12 про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, був отриманий відповідний дозвіл апеляційного суду Харківської області для проведення НСРД слідчим СВ ВСП НП в Харківській області у відношенні ОСОБА_4 терміном на 40 днів.

Також 19.12.2017 на підставі клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_12 про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії - аудіо- відеоконтроль особи, був отриманий відповідний дозвіл апеляційного суду Харківської області для проведення НСРД слідчим СВ ВСП НП в Харківській області у відношенні ОСОБА_4 терміном на 40 днів.

20.12.2017 прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_13 була винесена постанова про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту стосовно ОСОБА_4 , терміном на 40 днів і доручено проведення цієї НСРД оперативним співробітникам ГВ БКОЗ УСБУ в Харківській області.

23.01.2018 прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_12 була винесена постанова про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту стосовно ОСОБА_4 , терміном з 23.01.2018 по 27.01.2018, і доручено проведення цієї НСРД оперативним співробітникам ГВ БКОЗ УСБУ в Харківській області.

Таким чином, вказує обвинувачений, його конституційні права були тимчасово обмежені під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій в період з 19.12.2017 по 27.01.2018.

08.06.2018 ОСОБА_4 був наданий обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001622.

ОСОБА_4 зазначає, що всупереч вимогам ст. 253 КПК України, до теперішнього часу він ніякого письмового повідомлення прокурора або за його дорученням слідчого про обмеження його конституційних прав при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій не отримував.

Заслухавши учасників судового засідання, суд відмовляє у задоволенні заявлених клопотань з наступних причин.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

У підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до вимог ст.315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

З метою підготовки до судового розгляду суд:

1) визначає дату та місце проведення судового розгляду;

2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд;

3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді;

4) розглядає клопотання учасників судового провадження про:

здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту;

витребування певних речей чи документів;

здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Згідно до ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Суд не вбачає невідповідності обвинувального акту вимогам діючого законодавства, тому підстав для повернення його прокурору не встановлено. Також суд приходить до висновку про неможливість вирішення поданих обвинуваченим скарг на дії органу досудового слідства, оскільки належну оцінку викладеним в них обставинах можливо надати лише після вивчення всіх обставин справи. Таким чином, в задоволенні зазначених скарг на етапі підготовчого судового засідання слід відмовити і роз`яснити обвинуваченому, що викладеним в скаргах обставинам буде надана оцінка після дослідження всіх обставин справи в судовому засіданні під час прийняття рішення за результатами розгляду справи в повному обсязі.

Окрім того, обвинуваченим ОСОБА_4 заявлено про відмову від захисника з мотивів неможливості оплати його послуг. При цьому від надання йому захисника за рахунок держави ОСОБА_4 також відмовився, висловивши намір самостійно захищати свої інтереси. Суд вважає можливим прийняти його відмову від захисника, оскільки по пред`явленому ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України обвинуваченню участь захисника не є обов`язковою і він вправі захищати свої інтереси самостійно. Право на безоплатну правову допомогу обвинуваченому роз`ясненою.

На підставі ст.ст.303,314,315,316,376 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_14 про повернення обвинувального акту прокурору та скарг обвинуваченого ОСОБА_4 на дії органу досудового слідства відмовити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від послуг адвоката ОСОБА_5 та подальший розгляд справи здійснювати без захисника.

Повний текст ухвали оголосити 05.11.2018 о 17-00.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий