Номер провадження: 11-кп/785/900/18
Номер справи місцевого суду: 523/260/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року у кримінальному провадженні № 0000199 від 22.03.2013 року, відносно ОСОБА_9 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Данилівка, Березівського району, Одеської області, громадян України, із середньою освітою, одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 13.10.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 (два) роки,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, на підставі ст. 71 КК України йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з моменту його взяття під варту, тобто з 26.12.2017 року.Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою залишено без змін.
Згідно з вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим за те, що 19.08.2012 року, приблизно о 21 год. 05 хв., ОСОБА_9 (далі батько), спільно із своїм сином ОСОБА_9 (який засуджений Суворовським райсудом м. Одеси за ч.3 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України із іспитовим строком на 2 роки), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на залізничній станції «Одеса Східна» здійснили посадку в вагон №6 електропоїзду №6408 сполученням «Одеса - Колосівка» (далі електропоїзду), з метою проїзду до станції Березівка.
Знаходячись в приміщенні зазначеного вагону, ОСОБА_9 - батько та син, стали палити, голосно розмовляти, виражатися нецензурною лайкою, чим грубо порушували громадський порядок. В період часу, з 21:30 год. по 21:40 год., провідник вагону ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_9 батька та сина, яких попросив припинити антигромадську поведінку, дотримуватись правил проїзду в електропоїзду, а також пред`явити для перевірки проїзні документи, на що останні особи, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, загальноприйнятих норм моралі та правил поведінки в суспільстві, бажаючи показати свою неповагу до суспільних правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, почали спонтанно та безпричинно голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу провідника ОСОБА_10 , погрожувати йому фізичною розправою, а також відмовились здійснити оплату за проїзд чи надати документи, що надають право на безкоштовний проїзд.
Крім того, ОСОБА_9 - син, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства і зневаги до загальноприйнятих норм моралі, діючи з особливим цинізмом, розстебнув ширінку штанів, оголив свій статевий орган, продемонстрував його провіднику ОСОБА_10 . З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_9 батька та сина, провідник ОСОБА_10 викликав наряд міліції, який здійснював супроводження електропоїзду та забезпечував охорону громадського порядку в складі інспекторів роти ПС при УМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
На подальшу вимогу зазначених співробітників міліції про припинення хуліганських дій та здійснення оплати за проїзд, ОСОБА_12 не відреагували, продовжили виражатися в адресу співробітників міліції нецензурною лайкою й погрожувати їм фізичною розправою. Через деякий час, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вдалось заспокоїти ОСОБА_12 батька та сина, у зв`язку з чим, вони залишили останніх осіб в тамбурі вагону №6 електропоїзду, а самі відправились до вагону №1 на черговий виклик.
Проте, ОСОБА_12 батько та син, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, продовжили грубо порушувати громадський порядок, голосно розмовляти, виражатись нецензурною лайкою та палити, у зв`язку з чим, приблизно о 22:00год., співробітники міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , повертаючись з вагону №1 до вагону №9, запросили ОСОБА_12 батька та сина до службового купе, розташованого в вагоні №9 цього ж електропоїзду, з метою контролю за їх поведінкою, недопущення хуліганських дій та подальшого доставлення цих осіб до чергової частини лінійного пункту міліції на станції «Колосівка» лінійного відділу на станції Миколаїв, на що ті погодились та прослідували за співробітниками міліції.
Після цього, знаходячись в службовому купе вагону №9, ОСОБА_12 батько та син, відмовились повідомляти співробітникам міліції свої анкетні дані, стали поводити себе грубо та виражатися нецензурною лайкою. Після оголошення машиністом електропоїзду наступної зупинки на станції «Сербка» ОСОБА_12 батько та син, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, спробували покинути вагон №9 електропоїзду, проте були зупинені ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
З метою вчинення опору працівникам міліції, ОСОБА_12 - син умисно накинувся на ОСОБА_11 та обхвативши його шию руками, перегнув через спинку сидіння й став душити, завдавши визнані висновком судово-медичної експертизи №-3758 від 02 листопада 2012 року легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, шиї, правого передпліччя, спини.
При цьому, інший працівник міліції ОСОБА_7 спробував допомогти ОСОБА_11 звільнитися від захвату ОСОБА_12 сина, проте ОСОБА_12 батько продовжуючи хуліганські дії, вихопив із закріпленого на поясі ОСОБА_7 утримувача спеціальний засіб - гумовий кийок та зневажаючи всі норми моралі, діючи з особливою зухвалістю, умисно наніс ОСОБА_7 удар по лівому плечу, завдавши визнані висновком судово-медичної експертизи №3759 від 02 листопада 2012 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча.
Після цього, вищезазначені хуліганські дії ОСОБА_12 батька та сина, були помічені іншими працівниками міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які допомогли ОСОБА_7 та ОСОБА_11 звільнитися від ОСОБА_12 батька та сина. Проте, останні, продовжуючи свої хуліганські дії, утримуючи в руках гумовий кийок, зайняли позицію при виході з вагону, та ОСОБА_12 батько, діючи з особливою зухвалістю, став погрожувати співробітникам міліції застосуванням фізичної сили у випадку спроби їх затримання. Цими діями, ОСОБА_12 - батько та син, вчинили опір співробітникам міліції та лишили їх можливості виконати свої службові обов`язки з охорони громадського порядку та припиненню хуліганських дій. Після зупинки електропоїзду на станції «Сербка», Васильчуки батько та син, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли.
Не погоджуючись з вироком районного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду змінити у зв`язку з незастосуванням судом до обвинуваченого дії Закону України «Про амністію у 2016 році». Захисник у поданій апеляційній скарзі не заперечував доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину та не оспорював фактичні обставини справи, але просив звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі п. «є» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що на його утриманні перебуває мати 1941 року народження.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а обвинувачений надав суду письмове клопотання про застосування до нього вимог Закону України про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, але не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його відбування покарання на підставі акта амністії; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, пов`язане з опором представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами. Ці обставини обвинуваченим та захисником не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав незастосування до обвинуваченого дії Закону України «Про амністію у 2016 році, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є необґрунтованими, з огляду на таке.
З матеріалів кримінального провадження, у тому числі із журналу судового засідання, на час розгляду справи, суду не були відомі обставини, які б стали підставою для застосування до обвинуваченого дії Закону України «Про амністію у 2016 році». Жодна із сторін кримінального провадження суду про такі обставини не повідомляла, а отже у районного суду не було підстав для застосування до обвинуваченого амністії.
Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисника не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін.

Разом із тим, під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого апеляційному суду надано документи, які свідчать про існування на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного вироку районного суду підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 дії Закону України «Про амністію у 2016 році».
Так, відповідно до свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 23 травня 1969 року, матір`ю ОСОБА_9 зазначена ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки Розквітівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Березівського району Одеської області №02-23/282 від 12.03.2018 року ОСОБА_9 є єдиним сином ОСОБА_15 , яка проживає одна та інших працездатних дітей не має.
22 грудня 2016 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII (далі Закон), який набув чинності 07 вересня 2017 року, тобто після вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Пунктом «є» статті 1 зазначеного Закону передбачено, що слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 скоїв умисне кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, яке скоєно ним до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році», та на день набрання законної сили зазначеного Закону ОСОБА_9 має матір, яка досягла 70-річного віку, яка не має інших працездатних дітей.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 , з урахуванням положень ст.1, п. «в» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», підпадає під дію п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного йому оскаржуваним вироком. Згода на застосування акта амністії висловлена обвинуваченим під час апеляційного розгляду та підтверджується його письмовою заявою.
З наведених підстав, вирок суду не підлягає зміні, про що просить захисник, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, але обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року у кримінальному провадженні № 0000199 від 22.03.2013 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, залишити без змін.
Обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 22.01.2018 року у кримінальному провадженні №0000199 від 22.03.2013 року, яким ОСОБА_9 визнано винним та засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII.

Обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4