Справа № 344/710/18
Провадження № 11-кп/779/184/2018
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2018 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , ромської національності, з неповною середньою освітою, одружений, непрацюючий, на утримання одна малолітня дитина, раніше неодноразово судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 186 КК, і призначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК, остаточно, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Бориславського міського суду Львівської області від 27.11.2017 року більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з дня затримання а саме з - 11 січня 2018 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 витрати по справі за проведення експертиз в розмірі 889 грн. 83 коп., а саме: 296 грн. 61 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи та за проведення судово-дактилоскопічної експертизи 593 грн. 22 коп. Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 01.08.2017року близько 23 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив потерпілого ОСОБА_11 , який рухався в напрямку вказаного будинку. В цей момент у ОСОБА_8 , виник умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 , та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, застосував відносно нього газовий балончик «Терен 4», який тримав при собі, а саме приснув із нього рідиною в обличчя ОСОБА_11 , від чого той відчуваючи фізичну біль на поверхні обличчя, прикрив його своїми руками. Після цього, ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, вхопившись своєю рукою за срібний ланцюжок, на якому висіли срібний хрестик та срібна підвіска вартість яких, згідно висновку експерта № 4.3-286/17 від 10.11.2017, становить 287 грн. 85 коп., який шляхом ривка, зірвав із шиї ОСОБА_11 , після чого з місця події втік та відкрито викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 287 грн. 85 коп.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

В запереченні на АС прокурора обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 вказують, що вирок щодо ОСОБА_8 , є законним і обґрунтованим, оскільки суд повністю врахував тяжкість вчинених ним злочинів, дані про його особу, а тому призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, тому є справедливим і достатнім для його виправлення.

Просять АС залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без зміни.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти доводів АС прокурора, просять вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Як вбачається із вироку Долинського районного суду від 27 березня 2018 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного. Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 , покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував також дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема тим, що він одружений, дружина є інвалідом ІІІ групи з дитинства, має одну малолітню дитину, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, вчинив повторно тяжкий злочин, висновок органу пробації, згідно якого ОСОБА_8 становить високий рівень ризику вчинення повторно кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства чи окремих осіб, а також обставини, що пом`якшують його покарання.

Колегія суддів відносить до обставин, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання, зокрема повне визнання ним своєї вини та щире каяття у вчиненому. Крім цього, апеляційний суд , враховує незначний розмір незаконно заволодівшого майна, думку потерпілого , який не заявляв цивільного позову до обвинуваченого та не наполягав на суворому його покаранні.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції та апеляційною інстанцією не встановлено. Враховуючи наведене, обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років, тобто в межах визначених санкцією статті кримінального закону, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Зважаючи на викладене, покликання прокурора у своїй АС на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_8 , колегія суддів визнає законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_3