Дата документу 01.08.2018 Справа № 554/5587/17
Провадження № 1-кс/554/7118/2018
УХВАЛА

Іменем України
01 серпня 2018 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 26.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України про надання дозволу на затримання з метою приводу щодо підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковильне, Новотроїцького р-н, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
в с т а н о в и л а:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_5
Досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що громадянин ОСОБА_5 23.07.2015 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий періоду ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02.09.2015 солдат ОСОБА_5 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №187 від 02.09.2015 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_5 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 03 грудня 2015 року, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за мобілізацією, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.
Викладені обставини свідчать про наявність достатніх доказів для винесення повідомлення про підозру військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України складено 30.06.2017 та того ж дня у відповідності до вимог ст. 278 КПК України вручено останньому спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено командуванню військової частини НОМЕР_1 , що відповідає вимогам передбаченим КПК України, а саме ч. 2 ст. 135 КПК України, яка передбачає, що у разі відсутності особи за місцем проживання, повістка (повідомлення) вручається під розписку адміністрації за місцем її роботи, оскільки ОСОБА_5 проходить службу у лавах Збройних Сил України, то адміністрацією для нього є командування військової частини, де останній проходить службу.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідків та іншими матеріалами досудового розслідування.
Оскільки згідно ст.ст. 79 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та враховуючи, що у справах «Бук проти Німеччини» від 28 квітня 2005 року, «Компанія «Кола Ест» та інші проти Франції» від 16 квітня 2002 року, «Функе проти Франції» від 25 лютого 1993 року, «Чаппел проти Сполученого Королівства» від 30 березня 1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що слово «житло» може поширюватися на приміщення, у якому особа займається професійною діяльністю, тому казарма військової частини НОМЕР_1 являється житлом для військовослужбовців, які проходять службу у вказаній частині, у тому числі для солдата ОСОБА_5
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства та суду; продовжувати кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
Питання щодо обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України не ставиться, оскільки лише запобіжний захід - взяття під варту забезпечить у подальшому виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних рішень та унеможливить продовжувати ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.
Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 183 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, - виключно у разі, якщо крім наявних підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органів досудового розслідування. Указана обставина органами досудового розслідування доведена.
01.08.2018 прокурор військової прокуратури Полтавського гарнізону подав до Октябрського районного суду м. Полтава клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснення надав аналогічні тексту клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:1)підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Розглянувши клопотання прокурора та заслухавши його думку про доцільність надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, враховуючи особу підозрюваного й те, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, не з`являється на виклики слідчого, тим самим перешкоджає проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги те, що іншим чином ніж приводом не можливо забезпечити явку підозрюваного до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 188-190 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и л а:

Клопотання прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 про надання дозволу на затримання з метою приводу - задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковильне, Новотроїцького р-н, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.
Строк дії ухвали 6 (шість) місяців.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1