УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 404/11/18

Провадження № 51-6651ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року,
встановив:
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 213 грн, а також 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст. 75 КК.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений, ставлячи питання про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, у своїй касаційній скарзі не наводить доводів щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК), з огляду на положення ст. 413 КПК.
Також, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_4 у скарзі не зазначає, у чому саме вони полягали, враховуючи положення ст. 412 КПК.
Крім того засуджений, зазначаючи про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, не наводить достатнього обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставини його скоєння та даними про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК у їх взаємозв`язку.

Водночас ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не навів доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду залишено без змін, а саме не обґрунтував, яких саме порушень допустився апеляційний суд та як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення та були б безумовною підставою, для його скасування касаційним судом, з огляду на положення статей 370, 412-414, 419 КПК.

Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Крім того, викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Також, згідно ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Проте ОСОБА_4 у скарзі не зазначив, чи бажає він особисто брати участь у касаційному розгляді.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановитип`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3