Справа № 493/464/14-к
Провадження № 1-в/493/75/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2018 року м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області клопотання ОСОБА_4 від 16 жовтня 2018 року про зняття судимості,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до Балтського районного суду Одеської області із заявою про погашення судимості за вироком Балтського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року, яким його було засуджено за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 317 КК України і із застосуванням ст.70 КК України остаточно засудженого до трьох років позбавлення волі. Свою заяву ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що покарання, призначене йому судом, він відбув повністю ще 19.10.2015 року, що після відбуття покарання пройшло три роки, тому відповідно до ст.89 КК України судимість у нього може бути погашена.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.
Прокурор в судовому засіданні вважав необхідним відмовити у задоволенні заяви, оскільки в матеріалах справи немає доказів наявності підстав для погашення судимості ОСОБА_4 і що відповідно до ч.5 ст.90 КК України, у зв`язку з засудженням його вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.06.2016 року за кримінальне правопорушення, вчинене ним 07.05.2012 року та 22.11.2013 року до 10 років позбавлення волі, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново після фактичного відбуття покарання за останній злочин. На теперішній час ОСОБА_4 продовжує відбувати покарання за вищевказаним вироком. Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вислухавши думку прокурора, суд дійшов висновку, що заява про погашення судимості ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст. 309 , ч.1 ст.317 КК України та за ст.ст. 152 ч.4, 153 ч.2 КК України до 11 років позбавлення волі, однак даний вирок в частині засудження ОСОБА_4 за ст. 152 ч.4, 153 ч.2 КК України апеляційним судом Одеської області від 12.11. 2015 року був скасований і направлений на новий розгляд, при цьому вирок Балтського районного суду Одеської області відносно засудження ОСОБА_4 за ст.ст. 309 ч.1, 317 ч.1 КК України до трьох років позбавлення волі залишився в силі, а в подальшому вироком Котовського міськрайсуду Одеської області від 29.06.2016 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 152 ч.4, 153 ч.2 КК України і засуджений до 10 років позбавлення волі і на теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі.
ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ст. 317 ч.1 КК України, ст. 152 ч.4, та ст. 153 ч.2 КК України і відповідно до ст. 12 КК України ці злочини відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів.
Згідно з ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом України про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Законом України «Про національне антикорупційне бюро України» № 1698-VІІ від 14.10.2014 року, ст. 91 КК України було доповнено частиною другою, згідно з якою зняття судимості до закінчення строків, зазначених у ст. 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.
Отже, вказаним законом, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, було погіршено його становище шляхом виключення можливості дострокового зняття судимості.
А тому, відповідно до принципу ретроактивності положення ч.2 ст.91 КК України , які набрали законної сили 25.01.2015 року, не мають зворотної дії в часі і поширюватися на ОСОБА_4 не можуть.
Згідно з ч.1ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Відповідно з ч.ч.1,3 ст.91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у ст. 89 КК України .
Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у ст. 89 цього Кодексу .
У відповідності до положень п.9ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Відповідно до п. 9,10 постанови Пленуму Верховного суду України № 16 від 26.12.2003 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» зняття судимості є правом, а не обов`язком суду.
Тому, якщо з урахуванням обставин справи суд дійде висновку, що особа не довела свого виправлення, він вправі відмовити в достроковому знятті судимості. Для правильного вирішення клопотання про дострокове зняття судимості, з поміж іншого, враховуються: характеристики з місця проживання, роботи чи з органів, що здійснюють нагляд за особою, яка має судимість; копії вироків, судимість за якими не знята і не погашена; документи, що свідчать про підстави і час фактичного звільнення від покарання; дані про відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Суд вважає, що доводи клопотання засудженого ОСОБА_4 та додані до нього матеріали не підтверджують у достатній мірі його виправлення, оскільки останнім не надано даних про те, що з моменту відбуття покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року він не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, які у свою чергу є основним чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, даних про його працевлаштування після звільнення з місць позбавлення волі, характеристик з місця проживання та роботи за цей період, даних про відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Під час розгляду клопотання ОСОБА_4 судом встановлено, що він після вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 ч.1, 317 ч.1 КК України, вчинив і кримінальні правопорушення, передбачені ст. 152 ч.4, 153 ч.2 КК України, що після відбуття покарання за ст. 309 ч.1, 317 ч.1 КК України він продовжував перебувати під вартою і не звільнявся з місць позбавлення волі і в теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вироком Котовського міськрайсуду Одеської області від 29.05.2016 року.
Суд вважає, що вищенаведені обставини не свідчать про те, що засуджений після звільнення від відбування покарання зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для зняття судимості з ОСОБА_4 .
Приєднані засудженим до клопотання документи не є достатніми доказами для висновку про те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_4 довів своє виправлення та, що з нього може бути достроково знята судимість.
При прийнятті рішення суд також враховує вимоги ст.. 26 КПК України зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачений цим Кодексом; що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КК України , покладається на сторону, яка на них покликається; що заявником не надано доказів, які б у достатній мірі підтверджували виправлення ОСОБА_5 та слугували б підставами для зняття з нього судимості.
Крім того, відповідно до ст. 90 ч.5 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання(основного і додаткового) за останній злочин.
Отже, оскільки ОСОБА_4 вчинив новий злочин, за який засуджений до позбавлення волі і на теперішній час відбуває це покарання, строк погашення судимості буде обчислюватися після фактичного відбуття покарання за останнім злочином, за яким він засуджений вироком Котовського міськрайсуду Одеської області від 29.06.2016 року до 10 років позбавлення волі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 90, 91 КК України, ст. ст. 392, 393, 395 КПК України, суд
У х в а л и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зняття судимості за вироком Балтського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку, через Балтський районний суд Одеської області, до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду було винесено без особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії ухвали.
С У Д Д Я