Справа № 351/1072/18
Провадження № 1-кп/351/99/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження відносноОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,
за ст. 286 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

Так, 29.05.2017 р. приблизно о 12.20 год., водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Фіат Скудо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись дорогою державного значення Н-10 сполученням Стрий-Чернівці-Мамалига, в межах населеного пункту с. Орелець Снятинського району Івано-Франківської області, здійснював маневр обгону автомобіля ВАЗ-2121 «Нива» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , який в той час здійснював маневр повороту ліворуч. При цьому, водій ОСОБА_4 , перед початком обгону не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості для руху, яка не повинна перевищувати максимально дозволену 60 км/год., перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі не подав сигналу про намір повороту ліворуч, а рухаючись по зустрічній смузі руху, з моменту виникнення небезпеки для руху (зміни напрямку руху автомобілем ВАЗ-2121 «Нива» - початком маневру поворот ліворуч), не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів.

При цьому ОСОБА_4 , порушив Правила дорожнього руху України, а саме:

п.9.2. б) згідно якого водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом;

п.12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди;

п.12.4, який вказує, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год;

п.14.2. б) в якому зазначено, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій ВАЗ-2121 «Нива» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням відломків під кутом, закритого перелому нижньої щелепи зліва зі зміщенням відломків, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої важкості , які викликали тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя, а також забою мяких тканин грудної клітки зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 29.05.2018 р. близько опівдні рухаючись автомобілем у напрямку селища Заболотів, у с. Орелець Снятинського району вирішив здійснити обгін, перевищивши при цьому швидкість, та включив лівий поворот і в цей час відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ-2121 «Нива».

Зазначив, що відшкодував завдані збитки, щиро жаліє за скоєним, просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки офіційно не працевлаштований, але інколи займається перевезеннями.
Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, зазначив, що обвинувачений відшкодував йому матеріальну і моральну шкоду, претензій до ОСОБА_4 не має, просив суворо його не карати.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись поясненням обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому повністю доведена, а його діяння слід кваліфікувати за ст.286 ч.1 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ст. 286 ч.1 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 , є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

В досудовій доповіді орган пробації зазначав, що вивченням особи обвинуваченого встановлено низьку ймовірність вчинення повторного злочину, а тому виправлення його можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та він не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінка обвинуваченого після ДТП, його ставлення до вчиненого, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, з врахуванням особи обвинуваченого, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ст. 286 ч.1 КК України у виді штрафу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_4 усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати у зв`язку із проведенням експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Суд, керуючись ст.ст. 371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів у зв`язку із проведенням експертиз в сумі 3693,40 грн., а саме:
-за проведення експертизи № 4.2-366/17 в розмірі 988,70 грн.;
-за проведення експертизи № 4.2-367/17 в розмірі 988,70 грн.;
-за проведення інженерно-транспортної експертизи № 4.2-3/18 від 06.03.2018р. в розмірі 572,00 грн.;
-за проведення інженерно-транспортної експертизи № 4.2-273/18 від 10.05.2018р. в розмірі 1144,00 грн.
Речові докази:
автомобіль марки «Фіат Скудо», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити законному володільцю ОСОБА_4 ;
автомобіль марки ВАЗ-2121 «Нива», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ПП «Урса-Транс» залишити у власності ПП «Урса-Транс».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду ОСОБА_1