Номер провадження: 11-кп/785/829/18
Номер справи місцевого суду: 520/8483/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001903 від 20 травня 2017 року,яким

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія Одеської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, офіційно не працює, реєстрації та постійного місця проживання не має, раніше судимий:
- 10.07.2009 року Кілійським районним судом Одеської області за ст.15, ч.2 ст.186 до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 10.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, із застосуванням статей 70 та 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 19.11.2015 року Київським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховується з моменту фактичного взяття під варту з 14 липня 2017 року.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 20 травня 2017 року близько 03:00 години, ОСОБА_8 діючи умисно та з корисливих мотивів, направлених на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистої наживи, знаходячись біля будинку № 43 по проспекту Маршала Жукова у місті Одеса, шляхом ривку відкрито викрав належну ОСОБА_9 сумку, в якій знаходилися гроші в сумі 500 гривень та мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy» J7» в корпусі золотистого кольору з чорним чохлом вартістю 85 гривень, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого складає 5 460 гривень, в якому знаходилися картки мобільних операторів з абонентськими номерами НОМЕР_3 , вартістю 15 гривень з балансом на рахунку в розмірі 50 гривень, та НОМЕР_4 , вартістю 15 гривень з балансом на рахунку в розмірі 6 гривень.
Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6 131 гривень.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду та ухвалити нове рішення, яким кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_8 грабежу поєднаного з насильством, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України. Під час судового розгляду судом не був встановлений мотив злочину. Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував вік обвинуваченого та те, що він має постійне місце реєстрації та проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з доведеністю вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в іншому складі суду.

Статтями 412, 415 КПК України встановлений вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі взагалі не зазначив, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що можуть стати підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, допустив суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Крім того, захисник у своїй апеляційній скарзі не зазначив, які на його думку наявні підстави, передбачені статтею 415 КПК України, для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

В свою чергу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи допитаною у суді першої інстанції показала, що 09 травня 2017 року вона поверталася додому, вночі, але точний час не пам`ятає. Вона вийшла з таксі на вулиці Маршала Жукова, номер будинку не знає, та коли йшла додому, у неї відібрали сумку. Подробиці того, що відбулось вона не пам`ятає. Було темно і у неї поганий зір. Вона не пам`ятає, хто напав на неї, але це була одна особа чоловічої статі. Сумка була у неї на плечах, звідки її і зірвали. У сумці знаходились документи, картки, гроші, плаття, жіноча косметика. Майже усе їй було повернуто. Плаття, гроші та телефон спочатку не повернули, але пізніше повернули телефон «Samsung Galaxy J7». Відповідаючи на питання, потерпіла зазначила, що бачила чоловічий силует. Її зріст 168 см, у нападника зріст був трішки вищій за неї, десь 180 см. Зір у неї «-3», на обох очах, тому вона не бачила нападника, в той момент вона не була в окулярах.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.05.2017 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність відповідно до ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, заявила, що просить прийняти заходи до невстановленої особи, яка 20.05.2017 року близько 03:00 години перебуваючи на вулиці Маршала Жукова, буд.43, шляхом ривку заволоділа її жіночою сумкою в якій знаходились грошові кошти у сумі приблизно 500 гривень та мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy» J7» в корпусі золотистого кольору з двома сім-картками.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 липня 2017 року свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 як особу, яку знає під іменем ОСОБА_11 , який 21 травня 2017 року по АДРЕСА_1 продав їй мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy» J7» золотистого кольору у чорному чохлі із зображенням черепів та візерунків.

Також, постановою слідчого від 13 липня 2017 року речовим доказом визнано мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy» J7».

Та обставина, що в своїй показаннях наданих в ході судового розгляду потерпіла показала, що події злочину стосовно неї мали місце 09 травня 2018 року, а не 20 травня 2018 року, як було встановлено а ході досудового розслідування, жодним чином не спростовує висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , оскільки на момент розгляду справи з дня вчинення злочину пройшов майже рік, і потерпіла об`єктивно могла не пам`ятати точної дати вчинення злочину.

В свою чергу покази свідка ОСОБА_10 , про те, що обвинувачений ОСОБА_8 21 травня 2018 року, продав їй мобільний телефон марки «Sаmsung Galaxy» J7», що належить потерпілій беззаперечно вказають на причетність ОСОБА_8 до вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 .

При цьому, апеляційний суд критично розцінює покази ОСОБА_8 , що мобільний телефон разом з сумочкою потерпілої він знайшов на лавці одного з дворів по вул.М.Жукова в м.Одесі., після чого сумочку він викинув, а телефон продав в той же день.

Так, події злочину мали місце 20 травня 2018 року біля 03:00 години ночі.

Згідно показів свідка ОСОБА_10 . ОСОБА_8 продав їй мобільний телефон 21 травня 2018 року.

В своїй показах ОСОБА_8 зазначив, що продав телефон в той же день, коли його знайшов, тобто 21 травня 2018 року.

Таким чином, виходить що з моменту вчинення відносно потерпілої злочину 03:00 години ночі 20 травня 2018 року до 21 травня 2018 року сумочка потерпілої разом з мобільним телефоном одну добу знаходилась в одному з дворів по вул.Маршала Жукова, де обвинувачений, з його слів, і знайшов її.

При цьому майно потерпілої не було виявлено працівниками поліції в ході огляду місяця події по проспекту М.Жукова, 43, в м.Одесі, який було проведено 20 травня 2018 року з 14:22 години до 14:57 години.

Апеляційний суд вважає вказані покази ОСОБА_12 надуманими, неправдивими, які він надав виключно з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Необґрунтованими вважає апеляційний суд і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України і вважає їх такими, що викладенні з метою перекваліфікації дій його підзахисного на більш м`яку статтю КК України, і як наслідок і призначення йому більш м`якого покарання за вчинений злочин.

Так, диспозиція ч.2 ст.186 КК України передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою повторності

У примітці до ст.185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 тричі притягався до кримінальної відповідальність, в тому числі і за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

Саме з цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 саме за ч.2 ст.186 КК України і така кваліфікація є правильною.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, висновок органу пробації та те, що обвинувачений не визнав свою вину.

При цьому обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання судом встановлені не були.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 вже тричі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Слід зазначити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, яке на думку апеляційного суду в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4-ох років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4