УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року
м. Київ
Справа № 280/344/16-к

Провадження № 51-5699ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення на строк 4 роки. На підставі ст. 75 ККОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 березня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо нього та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, всупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор у поданій касаційній скарзі, вказуючи на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, що, як вважає він, призвело до призначення засудженому м`якого покарання, залишив поза увагою те, що питання звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання вирішувалося судом першої інстанції, а не апеляційним судом. Доводи, які прокурор наводить в обґрунтування своєї позиції, стосуються вироку суду першої інстанції, який прокурором у касаційному порядку не оскаржується.

Поряд з цим, конкретних доводів, у чому саме полягає неправильне застосування саме судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. ст. 413 КПК, касаційна скарга прокурора не містить.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї висуваються за законом, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3