Справа №705/1438/17
1-кп/705/163/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайонного суду перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід в виді тримання під вартою, який, згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2018 року, спливає 02.11.2018 року.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки до сплину строку тримання під вартою закінчити розгляд кримінального провадження не надається можливим та мають місце ризики, які були на момент обрання міри запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання та просив суд застосувати відносно нього більш м`яку міру запобіжного заходу, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та, як наслідок, необхідністю проходження стаціонарного лікування.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного, заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просить суд замінити ОСОБА_4 міру запобіжного заходу на більш м`яку.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
При розгляді клопотань учасників процесу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, який відноситься до тяжких злочинів і за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, саме ця обставина може підвищувати ризик переховуватись обвинуваченому від суду настільки, що інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігати такому ризику і саме цим раніше керувався суд при вирішенні питання щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.
Однак, необхідно враховувати, що тривалість проведення судового слідства поступово зменшує наявні ризики і таке зменшення може бути настільки суттєвим, що для їх запобіганню може бути застосовані інші більш м`які запобіжні заходи, а кожний факт продовження тримання особи під вартою потребує детального дослідження існуючих ризиків у сукупності із урахуванням тривалості їх застосування в поєднанні з іншими факторами.

Також, при вирішенні питання щодо доцільності тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує критичний стан його здоров`я та неможливість лікування останнього, у разі його перебування під вартою. Так, згідно повідомлення ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» від 22.10.2018 року, ОСОБА_4 , 1981 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «ТМЛШМД» ЧМР з діагнозом: хронічний гепатит змішаного ґенезу, мінімальної активності; хронічна анемія тяжкого ступеню перебігу невиясненого ґенезу. На цей час ув`язнений ОСОБА_4 потребує постійного спостереження в умовах спеціалізованого лікувального закладу МОЗ України, під посиленим контролем спеціалістів, а умови та можливості медичної частини ДУ «Черкаській слідчий ізолятор» не сприятимуть забезпеченню необхідного лікування та медичного моніторингу, якого потребує ОСОБА_4 . Подальше ув`язнення останнього в умовах слідчого ізолятора може призвести до значного погіршення здоров`я та тяжких наслідків із загрозою його життя.

Таким чином, незважаючи на те, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність зазначених ризиків, суд вважає що існує можливість запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що більше одного року попереднього ув`язнення обвинуваченого не призвели до суттєвого прискорення судового слідства, а також у значній мірі погіршився стан його здоров`я.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання у с. Станіславівка Новоархангельського району Кіровоградської області.

Підсумовуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити процесуальному прокурору в задоволені клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та, враховуючи позицію захисника і обвинуваченого, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт у нічну пору доби, з наданням йому можливості пройти курс лікування.
Домашній арешт відносно ОСОБА_4 необхідно встановити за адресою: Кіровоградська область Новоархангельський район с. Станіславівка вул. Хліборобів, а саме за місцем його проживання.
Крім того, керуючись вимогами ст. 194 КПК України, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, обов`язок прибувати за викликом суду тощо.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194-196 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічну пору доби строком два місяці, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло, розташоване за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 , з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин кожного наступного дня.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, обов`язок прибувати за кожним викликом суду.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти із зали суду.
Строк дії ухвали про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 24.12.2018 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 направити для виконання начальнику Новоархангельського РВП УВП ГУНП у Кіровоградській області за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1