Справа № 183/3937/18
№ 1-кп/183/959/18
В И Р О К
іменем України

15 серпня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 21.06.2018 року за № 0000289 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця, призваного для проходження військової служби під час часткової мобілізації, перебував у званні солдата, зарахованого до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2015 року наказом № 208 по стройовій частині командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата, призваного для проходження військової служби під час часткової мобілізації ОСОБА_6 , зарахованого до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду майстра групи регламенту і ремонту зенітного ракетно - артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 жовтня 2015 року № 231 солдата ОСОБА_6 звільнено з посади майстра групи регламенту і ремонту зенітного ракетно - артилерійського дивізіону та призначено на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 12 червня 2016 року солдат ОСОБА_6 , всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

07 червня 2017 року солдат ОСОБА_6 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 157 від 07 червня 2018 року солдата ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу військової частини та звільнено з Лав Збройних Сил України.

20 червня 2018 року солдат ОСОБА_6 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 20.06.2018 року за № 0000289, згідно якого 12.06.2016 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат по мобілізації ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин та перебував за її межами до 06.06.2017 року

(а.п. 24);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_6 про скоєний ним злочин

(а.п. 25);

- копія витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 157 від 07.06.2017 року, згідно якого солдат ОСОБА_6 самовільно залишив частину 12.06.2016 року та був відсутнім до 06.06.2017 року

(а.п. 27-28);

- довідка командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 05.10.2015 року про безпосередню участь ОСОБА_6 в антитерористичній операції на території Донецької області з 10.09.2015 року

(а.п. 44);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_6 військової служби

(а.п. 28-45).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, з`явлення із зізнанням, а також прийняття тривалий час безпосередньої участі ОСОБА_6 в антитерористичній операції на території Донецької області.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 за місцем проходження служби та місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено клопотання, яке підтримала захисник ОСОБА_5 , про застосування у відношенні обвинуваченого ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній виконував бойові завдання під час участі у антитерористичній операції з 10.09.2015 року.

Прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченого.

Так, встановлено, що на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

В ході розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, а також захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, з 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_6 підпадає під дію ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому клопотання обвинуваченого повинно бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Засудженого ОСОБА_3 звільнити з-під варти із залу суду негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1