Справа № 716/293/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2018 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

з участю сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Мамаївці, Кіцманського району Чернівецької області, зареєстрована там же, проживає в АДРЕСА_1 , має середню освіту, не одружена, перебуває в фактичних шлюбних стосунках, має двох неповнолітніх дітей з якими не проживає спільно, раніше судима 17.07.2013 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 гривень (покарання не виконано),
в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_5 10 лютого 2018 року біля 08-30 години, діючи умисно, повторно, діючи з корисливим мотивом, спрямованим на особисте збагачення, із приміщення літньої кухні по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу викрала жіночу сумку чорного кольору вартістю 200 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 2300 гривень, банківська картка № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_6 та пошкоджений паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 . Після вказаних дій обвинувачена ОСОБА_5 із місця вчинення злочину скрилася, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд. Внаслідок зазначених протиправних дій потерпілій ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2500 гривень.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.185 ч.2 КК України за наведених вище обставин визнала повністю. Надала показання, відповідно до яких 09.02.2018 року вона познайомилась з потерпілою. Остання запросила її до себе в гості додому за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи в магазині вона побачила у потерпілої в сумці грошові кошти, оскільки та розраховувалась за придбані товари. В подальшому вони перебували вдома у потерпілої та вживали спиртні напої. На прохання потерпілої вона залишилась ночувати у неї в житловому будинку. Прокинувшись зранку вона зайшла в приміщення літньої кухні та побачила сумку потерпілої чорного кольору. Саме в цей момент у неї виник умисел викрасти її, оскільки їй було відомо, що там є грошові кошти. Вона взяла сумку та непомітно покинуло житло потерпілої, пішла на автобусну зупинку. Там вона відкрила сумку та побачила в наявності грошові кошти в сумі близько 2300 гривень, паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 , а також банківську карту. Гроші вона забрала собі, а сумку з наявними в ній речами викинула в смітник. В подальшому поїхала в м.Чернівці.

Також під час свого допиту обвинувачена вказала, що на момент розгляду кримінального провадження шкода завдана потерпілій нею не відшкодована. Крім того, покарання за попереднім вироком нею невідбуто у зв?язку з несплатою штрафу. Просила її суворо не карати та призначити мінімальне покарання згідно статті за якою вона обвинувачується.

Вислухавши думку прокурора, приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачена вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності її позиції, тобто визнання нею вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ст.325, ч. 3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченої та потерпілої, дослідженням матеріалів провадження відносно документів, що характеризують особу.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 09.02.2018 року в другій половині дня, їдучі додому в маршрутному транспортному засобі вона познайомилась з обвинуваченою ОСОБА_5 . Останній вона запропонувала зайти до неї в гості, щоб провести разом дозвілля та повечеряти. Перебуваючи у неї вдома в приміщенні літньої кухні по АДРЕСА_2 вони спільно вживали спиртні напої. В подальшому на її прохання обвинувачена залишилась у неї ночувати вдома в житловому будинку. Зранку 10.02.2018 року вона виявила крадіжку її сумку чорного кольору в середині якої були грошові кошти в сумі близько 2300 гривень, пошкоджений паспорт громадянина України на її ім?я, а також власна банківська картка. Вона одразу зателефонувала обвинуваченій, однак остання не відповідала на її дзвінки. Вказала, що станом на момент судового розгляду їй повернуто сумку з паспортом та банківською карткою, але грошові кошти, що викрадені ОСОБА_5 їй не повернуто та шкода задана діями останньої не відшкодована. З приводу покарання вказала, що покладається на розсуд суду.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_5 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та визнає її винуватою у пред?явленому обвинуваченні.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 3-4 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій, виходячи з вимог закону про достатність покарання для її виправлення, запобігання скоєнню нею нових злочинів, суд враховує ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченої, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України обвинуваченій ОСОБА_5 суд визнає її активне сприяння розкриттю злочину. Та обставина, яка зазначена органом досудового розслідування як щире каяття не знайшла свого підтвердження в суді, оскільки поведінка обвинуваченої не засвідчила про критичну оцінку вчиненого нею злочину, відсутнє співчуття до потерпілої, прагнення зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій у відповідності до ст.67 КК України є рецидив злочинів, оскільки остання вчинила новий умисний злочин та має судимість, яка не погашена в передбаченому законом порядку, зі інший умисний злочин. Дана обставина вбачається з вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17.07.2013 року (а.с. 56) та відповіді суду на запит щодо невиконання даного вироку (а.с. 57).

Також судом враховується той факт, що обвинувачена вчинила умисне кримінальне правопорушення проти власності повторно, оскільки раніше вже вчиняла злочин проти власності передбачений ст.185 ч.1 КК України та має судимість за нього, вирок суду не виконала.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про добровільне чи будь-яке інше відшкодування шкоди потерпілій. В судовому засіданні також не здобуто жодних доказів такого підтвердження, сама обвинувачена вказала, що нею таке відшкодування не реалізовано.
Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст.50, 65 КК України, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, характеристику особи винної, яка за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштована, має тимчасові заробітки, раніше судима за умисний корисливий злочин проти власності та має непогашену судимість, вину визнала повністю в скоєному. Судом враховано також ту обставину, що у обвинуваченої не має на утриманні неповнолітніх дітей, оскільки двоє її дітей (17 та 13 років) протягом останніх семи років проживаю та перебувають на утриманні її батька в с.Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. Дана обставина вказана в судовому засіданні самою обвинуваченою. Також суд враховує той факт, що обвинувачена на стадії судового розгляду переховувалась від суду з метою уникнення покарання та перешкоджання судовому розгляду, про що свідчить оголошення її в розшук та вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. Враховується також і думка потерпілої, яка показала про відсутність відшкодування шкоди вартості викраденого майна, з приводу виду та розміру покарання поклалась на суд.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, їй слід призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті 185 ч.2 КК України у вигляді арешту. Обраний обвинуваченій такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Підстав для застосування судом вимог ст.69 КК України не встановлено, оскільки відсутня мінімальна необхідна кількість обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також урахування особи не дають змогу застосування такої норми.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.75 КК України також не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, оскільки воно не застосовується при призначенні покарання у виді арешту.
Крім того, враховуючи наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 судимості згідно вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст.185 ч.1 КК України, покарання за який у виді штрафу в розмірі 1000 гривень не виконано, покарання слід призначити за правилами ст.71 ч.1 КК України повністю приєднавши невідбуту його частину. Та з врахуванням вимог ст.72 ч.3 КК України, виконувати його самостійно, оскільки покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупності вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Згідно інформації, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_5 27.06.2018 року була затримана та поміщена в ІТТ №1 ГУНП, а звільнена 29.06.2018 року. Таким чином, вказане попереднє ув?язнення слід зарахувати у строк покарання в порядку передбаченому ст..72 ч.5 КК України, як день попереднього ув?язнення за день арешту.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

В справі відсутні відомості про судові витрати, а тому це питання вирішенню не підлягає.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_5 згідно ухвали суду від 09.07.2018 року у вигляді домашнього арешту без використання електронного засобу контролю строком на два місяці необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили. Підстав для обрання більш суворого запобіжного заходу не має, таких відомостей прокурором в судовому засіданні не надано та не здобуто безпосередньо під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 100, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватою у пред?явленому обвинуваченні за ст.185 ч.2 КК України і призначити їй покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ст.71 ч.1 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ст.185 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 гривень.

На підставі ст.72 ч.3 КК України, покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ст.72 ч.5 КК України, в строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 зарахувати попереднє її ув?язнення в період з 27.06.2018 року по 29.06.2018 року із розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день арешту.

Речові докази по справі: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 та картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , які передані під відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 залишити у неї за належністю.

Запобіжний захід обраний обвинуваченій ОСОБА_5 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1