Справа № 459/2171/16-к
Провадження № 1-кп/459/304/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді Львівської області кримінальне провадження за № 0001076 від 28.05.2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2018 р. на підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області від 20.06.2018 р. до суду надійшов даний обвинувальний акт з відповідними додатками до нього.

Прокурор просить кримінальне провадження призначити до судового розгляду у закритому судовому засіданні. З приводу клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту висловила заперечення, мотивуючи тим, що останній відповідає вимогам КПК України та не містить незрозумілих чи неясних положень щодо суті обвинувачення. Також зазначила, що на досудовому слідстві не було допущено порушення права на захист підозрюваного, оскільки він користувався допомогою приватного адвоката під час процесуальних дій, заявляв клопотання про закриття провадження.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора щодо відсутності підстав для повернення обвинувального акту. Вказав, що сформульоване обвинувачення відповідає роз`ясненням пленуму Верховного Суду України щодо недопустимості натуралізації опису злочину. Додатково пояснив, що недоліки останнього в частині формулювання обтяжуючих обставин не істотні, оскільки наявність чи відсутність таких суд безпосередньо може встановити у ході судового розгляду.

Обвинувачений та захисники висловили заперечення з приводу можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акту з підстав його невідповідності вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним і неясним, оскільки у ньому відсутнє точне формулювання об`єктивної сторони інкримінованого злочину, а саме: використано поняття «сексуальної девіації» без жодного пояснення як його розуміти і в чому воно відобразилося у діях обвинуваченого. Наголосили, що за таких обставин захисту не зрозуміло що саме протизаконного зробив обвинувачений і від чого останній має захищатися у суді. Також вказали, що всупереч правилам кваліфікації обвинуваченому безпідставно додатково інкриміновано за ч. 2 ст. 156 КК України зайву обтяжуючу обставину як вчинення злочину щодо малолітньої особи. Окремо вказали, що вважають порушенням права на захист обвинуваченого проведення на досудового слідстві слідчих дій, повідомлення про підозру і вручення обвинувального акту в один день, оскільки у такий спосіб останнього було обмежено в правах збирати й подавати докази, заявляти клопотання тощо.

Вислухавши думки учасників справи, перевіривши обвинувальний акт на його відповідність вимогам КПК України, суд встановив підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме повернення обвинувального акту, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості як: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 ЄКПЛ необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду («Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р., п. 34).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2016 року № 5-328кс16 наголосив на тому, що «важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому».

Крім цього, пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 р. № 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» зазначав, що розпусні дії, відповідальність за які передбачено статтею 156 КК повинні мати сексуальний характер і можуть бути у виді фізичних дій або інтелектуального розбещення. Такі дії спрямовані на задоволення винною особою статевої пристрасті або на збудження у неповнолітньої особи статевого інстинкту.

Під фізичними розпусними діями слід розуміти оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до статевих органів, які викликають статеві збудження, навчання статевим збоченням, імітація статевого акту, схиляння або примушування потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою, вчинення статевих зносин, акту онанізму у присутності потерпілої особи тощо. Інтелектуальними розпусними діями є, зокрема, ознайомлення потерпілої особи із порнографічними зображеннями, відеофільмами, цинічні розмови з нею на сексуальні теми тощо (п. 17 постанови).

Також Верховний Суду України наголошував на тому, що судам необхідно вимагати від органів досудового слідства правильного викладення обставин вчиненого злочину проти статевої свободи або статевої недоторканності особи в обвинувальному акті (п. 19 постанови).

Як вбачається з обвинувального акту, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень по обом інкримінованим епізодам містить узагальнене формулювання про вчинення ОСОБА_5 фізичних розпусних дій сексуального характеру щодо малолітньої особи. Однак в даному акті відсутня будь-яка інформація щодо конкретних фізичних розпусних дій, не зрозуміло у чому вони проявлялися і від чого має захищатися обвинувачений та що з цього приводу має встановити суд. Тому суд вважає, що обставини, які відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (спосіб), викладено суперечливо, не чітко і не повно. Наведені в обвинувальному акті фактичні дані й аргументи не дають повного уявлення стосовно елементів об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичні складові обвинувачення з його юридичною формулою.

Суд, ухвалюючи вирок у межах обвинувачення, що викладене у обвинувальному акті, повторить його недоліки і, таким чином винесе незаконне і необґрунтоване судове рішення. У даному випадку це є проявом намагання перекласти на суд обов`язок встановити фактичні обставини кримінальних правопорушень та сформулювати обвинувачення. Вище зазначене унеможливлює належне виконання судом вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

За таких обставин і міркувань, суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у світлі зазначених вище норм КПК України та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини дійсно є неконкретним, а доводи й аргументи сторони захисту у цій частині є слушними і обґрунтованими.

Решта доводів і аргументів сторони захисту на обґрунтування підстав для повернення обвинувального акту є непереконливими та не прийнятними.

Так, відносно правової позиції захисту щодо безпідставного зазначення у обвинувальному акті такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину щодо малолітньої особи, суд погоджується з тим, що це помилка у кваліфікації інкримінованого діяння, однак не визнає її достатньою підставою для повернення обвинувального акту, оскільки наявність чи відсутність такої можливо без складнощів встановити у судовому розгляді.

Щодо позиції сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист на досудовому слідстві, то у даному випадку така є недоречною, оскільки у підготовчому судовому засіданні суд не має повноважень оцінювати докази та застосувати положення ст. 87 КПК України, а можливість судового контролю у відповідності до ч. 2 ст. 303 цього Кодексу можлива за умови наявності відповідних скарг, проте такі суду не подавалися.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що у зв`язку з невідповідністю п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 316, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001076 від 28.05.2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1