Справа № 461/2432/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/53/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 ,

з участю прокурора: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
редставника потерпілих: ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік, покладено обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь кожного з потерпілих матеріальну шкоду в сумі 25000 дол. США, що становить 578746 грн. 83 коп., та моральну шкоду в сумі 20000 грн.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, у червні 2008 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Мазда», що був припаркований неподалік приміщення Шевченківського районного суду м. Львова, що по вул. Січових Стрільців, 11 у м. Львові, під приводом отримання позики та подальшого її повернення з відсотками, користуючись дружніми стосунками із потерпілим ОСОБА_6 та його довірою, вводячи ОСОБА_6 в оману щодо обставин здійснення ним підприємницької діяльності та власних доходів, отримав від нього грошові кошти в сумі 50000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на червень 2008 року становило близько 242600 грн., з яких 25000 доларів США належали ОСОБА_6 , а інших 25000 доларів США належали його братові ОСОБА_7 , хоча насправді, ОСОБА_8 виконувати взяті на себе зобов`язання на меті не мав, та в подальшому розпорядився коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на власний розсуд, чим заподіяв матеріальної шкоди кожному із них у розмірі 25000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на червень 2008 року становило близько 121300 грн., а усього на суму близько 242600 грн., що є особливо великим розміром.
На даний вирок апеляційну скаргу подали потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , просять даний вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.4 ст.190 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та задоволити цивільний позов потерпілих у повному обсязі.
Потерпілі вважають що вказаний вирок суперечить вимогам чинного законодавства у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.
В поданій апеляційній скарзі потерпілі звертають увагу суду, що ОСОБА_8 вчинив щодо них особливо тяжкий злочин, вини у вчиненому не визнав, давав неправдиві покази, щоб ввести суд в оману. Обвинувачений протягом шести років не повернув жодних коштів, постійно обманював щодо строків повернення коштів, а згодом взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки та уникати зустрічі з потерпілими. Також на думку потерпілих суд безпідставно задоволив цивільний позов тільки частково, оскільки обвинувачений отримав кошти під впливом обману та зловживання довірою потерпілих.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник потерпілих підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та навів аналогічні доводи, що викладені в апеляції.
Прокурор частково підтримав вимоги апеляційної скарги в частині безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання за ст.75 КК України, в частині цивільного позову просив вирок місцевого суду залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили вирок суду залишити без змін. В обґрунтування заперечення надали копію письмової розписки про часткове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10000 доларів США та документи, які свідчать про намагання обвинуваченого добровільно відшкодувати потерпілим нанесені збитки.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце праці та проживання, та визнав це обставинами, що пом`якшують покарання. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з врахуванням вище викладених обставин та характеризуючих даних особи обвинуваченого ОСОБА_8 ,дійшов до правильного висновку про застосування відносно обвинуваченого положень ст.75 КК України, а тому не знаходить підстав для задоволення в цій частині апеляційної скарги потерпілих.

Водночас, відповідно до ст.77 КК України, у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням не передбачена можливість призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, що судом першої інстанції і було правомірно відображено у резолютивній частині вироку.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного вироку суду за апеляційною скаргою прокурора не виявив істотних порушень кримінального процесуального та кримінального законів, які б тягнули за собою зміну чи скасування вироку суду, вважає вирок суду в цьому кримінальному провадженні законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції у чіткій відповідності до вимог ст.94 КПК України всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та вірно дав оцінку сукупності зібраних та досліджених вищевказаних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків внаслідок порушення її цивільного права, має право на відшкодування збитків, тобто відшкодування втрат,яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено(упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Як вбачається з цивільного позову, який було подано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Галицького районного суду м. Львова потерпілі з поміж інших вимог просять стягнути з ОСОБА_8 на користь кожного з них по 10000 долларів США упущеної вигоди, при цьому не зазначаючи у чому саме полягала така упущена вигода та яке обґрунтування такої суми.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала.

Як зазначено у ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,
суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
В поданій апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначають, що позичені ОСОБА_8 валютні кошти вони мали можливість покласти на депозитний рахунок в банківську установу та за період червня 2008 року (дата отримання ними коштів) реально могли отримати відсотки в розмірі щонайменше по 50% від суми вкладу, але при цьому ні в самій апеляційній скарзі не обґрунтовують розмір такої упущеної вигоди, ні в доданих до апеляційної скарги документах.(Т.2 а. с. 16-17).
З огляду на це вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали потерпілі, характер немайнових втрат та стан здоров`я потерпілих.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :