Постанова

Іменем України
5 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 165/341/16-к
провадження № 51-3424км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000790, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК);
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 22 квітня 2016 року засуджено
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК (у редакції Закону України від 14 квітня 2009 року № 1254-VI). На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 до 31 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК (у редакції Закону України від 14 квітня 2009 року № 1254-VI). На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_8 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 до 23 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у незаконному заволодінні транспортними засобами, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.
21 вересня 2015 року близько о 1:00 ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу буд. № 9 на 6-ому мікрорайоні у м. Нововолинську, шляхом пошкодження замка дверей автомобіля з боку водія незаконно заволоділи автомобілем марки «Volkswagen Transporter» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) вартістю 93 480,91 грн, який через несправність залишили поблизу кафе «Околиця» на мікрорайоні Шахтарському в м. Нововолинську, а надалі автомобіль було виявлено працівниками поліції і повернуто власниці ОСОБА_9 .

Крім того, 14 грудня 2015 року в період часу з 3:00 до 5:30 ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу буд. № 24 на 15-ому мікрорайоні у м. Нововолинську, скориставшись несправністю замків дверей автомобіля, незаконно, а ОСОБА_7 ще й повторно, заволоділи автомобілем марки «Renault Trafic» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) вартістю 61 340,48 грн, який був ними залишений поблизу с. Петрово Іваничівського району Волинської області, а надалі виявлено працівниками поліції та повернуто власнику ОСОБА_10 .
Крім того, 18 грудня 2015 року близько о 1:00 ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, у дворі буд. № 17 на 5-ому мікрорайоні у м. Нововолинську шляхом пошкодження замка дверей автомобіля з боку водія повторно незаконно заволоділи належним ОСОБА_11 автомобілем марки «Peugeot290 l» (державний номерний знак НОМЕР_3 ) вартістю 63 886,27 грн та, рухаючись від м. Нововолинська в напрямку с. Нова Лішня Іваничівського району Волинської області, були зупинені працівниками відділу поліції.
Апеляційний суд Волинської області 6 липня 2016 року, задовольнивши частково апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна кожному та на підставі ст. 75 КК звільнив їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, й поклав на них обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК (у редакції Закону України від 14 квітня 2009 року № 1254-VI).
Цим же вироком апеляційного суду виключено з резолютивної частини вироку суду першої інстанції посилання про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 до 31 грудня 2015 року, ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 до 23 грудня 2015 року. В решті вирок суду залишено без зміни.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 червня 2017 року задовольнив касаційну скаргу прокурора, а вищезазначену ухвалу апеляційного суду скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції через м`якість призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із звільненням їх від його відбування з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК.
За результатами нового розгляду Апеляційний суд Волинської області 6 вересня 2017 року задовольнив частково апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна кожному та на підставі ст. 75 КК звільнив їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки й поклав на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки суд не надав належної оцінки доводам прокурора щодо необхідності призначення засудженим покарання, яке слід відбувати реально. Крім того, апеляційний суд повною мірою не врахував ступеня тяжкості вчиненого злочину, епізодичності злочинної діяльності, даних про особу винних, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов необґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. На думку скаржника, всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 КПК апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, який в попередньому судовому рішенні вказував на м`якість призначеного засудженим покарання із застосуванням положень ст. 75 КК
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечили проти задоволення скарни сторони обвинувачення, просили оскаржене судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні за обставин, установлених у вироку, ґрунтуються на доказах, досліджених у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК порядку, і в касаційній скарзі прокурора не оскаржуються, як і не заперечуються в ній правильність кваліфікації дій засуджених за ч. 2 ст. 289 КК, а також вид і розмір призначеного їм покарання.
Що ж стосується доводів прокурора про безпідставність застосування положень ст. 75 КК та невиконання судом апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження вказівок касаційного суду, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з вироком суду, призначаючи засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті, за яку їх засудженого, зі звільненням їх від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, котре є тяжким, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винних, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем роботи, а ОСОБА_8 ще й за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди в повному обсязі, їхній молодий вік й обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також зважив на думку потерпілих, які просили звільнити засуджених від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження у визначених ст. 404 КПК межах та у встановленому ст. 405 КПК порядку, визнав доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Волинської області в частині безпідставності застосування до засуджених положень ст. 75 КК необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання із звільненням від його відбування таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК. Поряд з цим апеляційний суд вказав, що при прийнятті рішення про застосування до обвинувачених ст. 75 КК суд першої інстанції неправильно визначив тривалість іспитового строку, у зв`язку з чим скасував вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна й відповідно до ст. 75 КК звільнив засуджених від його відбування з випробуванням зі встановленням максимального терміну іспитового строку, а саме 3 роки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2017 року за касаційною скаргою прокурора скасував ухвалу апеляційного суду від 6 липня 2016 року та призначив новий розгляд в цьому суді. Підставою для прийняття вказаного рішення було те, що місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. не повною мірою врахував ступінь тяжкість вчиненого злочину, епізодичність злочинної діяльності, дані про їх особу, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. А суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за апеляцією прокурора, залишив вказані обставини поза увагою. Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що наведення в рішення суду лише одних позитивних даних про особу засуджених є явно недостатнім для прийняття рішення щодо застосування до них ст. 75 КК.
При новому розгляді даного кримінального провадження апеляційний суд, ухвалюючи вирок у частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання через неправильне встановлення місцевим судом тривалості іспитового строку, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за законом віднесено до тяжких, врахував кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винних, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики за місцем проживання. Як обставини, що пом`якшують покарання засуджених, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди в повному обсязі, їхній молодий вік, а обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд взяв до уваги і думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , котрі просили не призначати засудженим покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, про що потерпілі подали відповідні заяви. Також судом було зважено і на позицію прокурора під час судового розгляду, який просив застосувати до засуджених інститут умовного звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства зі звільненням їх від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Таке покарання, на думку Верховного Суду, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для попередження вчинення засудженими нових злочинів.
Таким чином, при новому розгляді провадження апеляційним судом дотримані вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 8 червня 2017 року, а тому постановлений апеляційним судом вирок є вмотивованим та повною мірою відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
За таких обставин касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Волинської області від 6 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3