02.07.2018
1-кп/642/74/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12,13, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ

В провадження Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України.

Судом на обговорення поставлено питання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Прокурор вважав можливим продовжити строки тримання обвинувачених під вартою, вказуючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник не заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник проти продовження строку тримання під вартою заперечували вказавши на можливість застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Колегія суддів вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України не встановлено.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зокрема обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 років.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів враховує суспільну небезпечність інкримінованих їм кримінальних правопорушень та імовірну можливість продовження ними протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також з метою запобігання тиску на свідків.

Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. 177, 314, 315, КПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 30 серпня 2018 року, включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3