13.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/6566/16-к
Провадження №1-кп/205/332/18
Єд.унік.№205/6566/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003473 від 06 серпня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, розлученого, раніше засудженого: 10.10.2014 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст.407 ч.2, ст.69 КК України до 6 місяців арешту на гауптвахті, звільненого 21.05.2015 року у зв`язку відбуттям строку покарання, працюючого ПП «Геліос» зварювальником, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_7 , до повноліття дитини, починаючи з 15 липня 2011 року. Проте, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про рішення суду та офіційно працевлаштованим з 04 січня по 15 травня 2016 року в ТОВ «ЗВВЗ-Монтаж», отримуючи заробітну плату, відрахувань в рахунок сплати аліментів не здійснював та умисно не повідомляв про офіційне працевлаштування державного виконавця, хоча усвідомлював про свій обов`язок повідомлення вказаних відомостей. Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 , починаючи з 22 травня 2015 року, виплат по аліментам не здійснював, іншої допомоги на утримання сина не надавав, на попереджувальні листи Новокодацького ВДВС ДМУЮ про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, таким чином злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, в результаті чого, станом на 06 серпня 2016 року у нього утворилася заборгованість по аліментам на загальну суму 22 904 грн. 38 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю і пояснив суду, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_7 , до повноліття дитини, починаючи з 15 липня 2011 року. Аліменти він не сплачував, у зв`язку з відсутністю фінансової можливості та сімейними обставинами, тому утворилася заборгованість у сумі 22 904 грн. 38 коп.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що обвинувачений, згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь, до повноліття дитини, починаючи з 15 липня 2011 року. Але обвинувачений ОСОБА_5 аліменти не сплачував, іншої допомоги на утримання дитини не надавав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам у сумі 22 904 грн. 38 коп.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351, ст.353 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, а саме: допиту свідка ОСОБА_8 та дослідження письмових доказів в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді обмеження волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щирого каяття останнього та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання. із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обовязки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1