АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:
системний блок білого кольору із наступними складовими: материнська плата ASUS модель M4A87TD, S/N: A7MOCK148232; процесор AMD Phenom IIX61055T; кулер Arctic Cooling Freezen 13; два модулі оперативної пам`яті DDR3 по 2 Gb; вінчестер ноутбучний об`ємом 80 Gb без номера і здертою наклейкою; відеокарта GeForse 9600 GT, S/N 090b0806..53617; блок живлення FSP group ATX 350PNF № 9PX3504508/ G9; плакат №1 з текстом Очільник кримінально-олігархічної банди» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 ; плакат №2 з текстом «Геть парашу з хати засмердівся» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував наявністю підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки це майно обґрунтовано має правовий статус речових доказів, а тому існує необхідність його збереження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна. В обгрунтування свої вимог апелянт вказує на незаконнність вилучення вказаного майна, оскільки воно не зазначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку та відшукання речей і документів. Також, на думку представника, слідчим було пропущено строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Дані обставини, згідно доводів апеляційної скарги, вказують на відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки це суперечить нормам чинного кримінального процесуального законодавства.
Також, представник вказує на неможливість у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк оскаржити ухвалу слідчого судді, посилаючись на те, що повний текст постановленого судом рішення ним було отримано лише 30 квітня 2018 року, у звязку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною та поновити його.

Адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився. Разом з тим, від адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд поданої апеляційної скарги без його участі та ОСОБА_11 . Таким чином, виходячи з положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення особи яка подала скаргу, а з постановленим судом рішенням, згідно наявної в матеріалах судового провадження розписки (а.с. 80), останній ознайомився 30 квітня 2018 року, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_7 про поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за можливе його поновити.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 07 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ст. 348 КК України.

Відповідно до доводів клопотання, в ході досудового розслідування було встановлено, що 07 березня 2018 року до слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки командира полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції у місті Києві майора поліції ОСОБА_12 з інформацією про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 12 годині 26 хвилин, в соціальній мережі «Facebook», користувачем « ОСОБА_13 » залишено пост за конкретно визначеним посиланням, в якому зазначена інформація, - «У всіх цих покидьків реХвормованих є сім`ї, діти, батьки. Потрібно відкрити полювання на їхні родини. Ці «птєнчікі» беркути ходять озброєні, а їхні родичі беззбройні і до кожного не приставлять охорону (вони ж не родичі кандітера!) Тож, хай на своїй шкурі паскудній відчують, що таке кров і приниження! І не нийте, що «аніжедєті». Покидьки, плодять лише таких же покидьків!».

Допитаний у процесуальному статусі свідка ОСОБА_12 повідомив, що 07 березня 2018 року до нього звернулись працівники ППОП № 1 ГУНП у місті Києві з приводу того, що у соціальній мережі «Facebook», користувачем « ОСОБА_14 » публікуються пости, що фактично закликають до полювання на родини працівників вище вказаного підрозділу.

Під час огляду мережі Інтернет, зокрема ОСОБА_15 -сторінки користувача під іменем « ОСОБА_16 » зареєстрованої у соціальній мережі «Facebook» встановлено, що користувач із вказаним іменем дійсно розміщує публічні заклики до суспільства, спрямовані чинити активні дії з метою посягання на життя і здоров`я працівників спецпідрозділу із колишньою назвою «Беркут», а також членів їх родин і дітей.

Крім того, оглядом також виявлено, що користувач під іменем « ОСОБА_16 », окрім публічних закликів, спрямованих на посягання на життя і здоров`я працівників спецпідрозділу із колишньою назвою «Беркут», а також членів їх родин і дітей, також поширює колишні публікації із повними анкетними даними працівників даного спецпідрозділу, частина з яких є діючи працівниками правоохоронних органів у тому числі ППОП № 1 ГУНП у місті Києві.

Також, органом досудового розслідування, під час огляду ОСОБА_15 -сторінки користувача під іменем « ОСОБА_16 », зареєстрованої в соціальній мережі «Facebook», виявлено поширення останньою публікацій, спрямованих на ініціювання, розгортання, революційно-повстанської боротьби в Україні.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено, що Веб-сторінка користувача під іменем « ОСОБА_16 », зареєстрована у соціальній мережі «Facebook», належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

06 квітня 2018 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, було проведено обшук житлового приміщення за вказаною адресою, в ході якого було виявлено та вилучено системний блок білого кольору із наступними складовими: материнська плата ASUS модель M4A87TD, S/N: A7MOCK148232; процесор AMD Phenom IIX61055T; кулер Arctic Cooling Freezen 13; два модулі оперативної пам`яті DDR3 по 2 Gb; вінчестер ноутбучний об`ємом 80 Gb без номера і здертою наклейкою; відеокарта GeForse 9600 GT, S/N 090b0806..53617; блок живлення FSP group ATX 350PNF № 9PX3504508/ G9; плакат №1 з текстом Очільник кримінально-олігархічної банди» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 ; плакат №2 з текстом «Геть парашу з хати засмердівся» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 .

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 від 06 квітня 2018 року вказане майно визнано речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження його як речового доказу.

Врахувавши вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на те, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку речі, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність вилучення вище зазначеного майна, то ст. 236 КПК України, надає право слідчому на вилучення речей і документів, що не входять до переліку того майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Також, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими суду матеріалами посилання апелянта на пропущення слідчим строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на системний блок білого кольору із наступними складовими: материнська плата ASUS модель M4A87TD, S/N: A7MOCK148232; процесор AMD Phenom IIX61055T; кулер Arctic Cooling Freezen 13; два модулі оперативної пам`яті DDR3 по 2 Gb; вінчестер ноутбучний об`ємом 80 Gb без номера і здертою наклейкою; відеокарта GeForse 9600 GT, S/N 090b0806..53617; блок живлення FSP group ATX 350PNF № 9PX3504508/ G9; плакат №1 з текстом Очільник кримінально-олігархічної банди» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 ; плакат №2 з текстом «Геть парашу з хати засмердівся» та фотокарткою із зображенням Президента України ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2687/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_17
Доповідач ОСОБА_1