судді ОСОБА_1
до ухвали колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 травня 2018 року
у провадженні № 51-2627км18
1. Більшість колегії прийняла рішення розглянути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 по суті і відмовила у її задоволенні.
2. Я не погоджуюсь з таким рішенням колегії і вважаю, що касаційне провадження за цією скаргою мало бути закрите без розгляду її по суті, оскільки скарга не підлягає касаційному розгляду. Підставою для такого рішення є наявність остаточного рішення касаційної інстанції за цією ж справою ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 23 січня 2014 року.
3. Обставини справи, які, врешті решт, призвели до відкриття повторного касаційного провадження у цій справі, можна викласти наступним чином:
4. 14 січня 2013 року Цюрупинський районний суд Херсонської області постановив вирок, яким засудив ОСОБА_2 за ряд злочинів, включаючи умисне вбивство за обтяжуючих обставин, до довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 червня 2013 року вирок було залишено без змін.
5. Ці судові рішення стороною захисту були оскаржені в касаційному порядку. Були подані:
касаційна скарга захисника ОСОБА_3 від 31 серпня 2013 року;
касаційна скарга захисника Іванціва від 30 серпня 2013 року;
касаційна скарга захисника ОСОБА_4 від 5 вересня 2013 року;
касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 від 8 вересня 2013 року.
6. Ухвалами від 19 вересня 2013 року ВССУ відмовив у витребуванні матеріалів справи за скаргами захисників, а ухвалою від 3 жовтня 2013 року за скаргою засудженого.
7. Згодом захисники подали нові касаційні скарги:
захисник ОСОБА_3 27 вересня 2013 року,
захисник ОСОБА_5 30 вересня 2013 року,
захисник Іванців 23 жовтня 2013 року.
Сам засуджений вважав за потрібне нову касаційну скаргу не подавати.
8. За цими новими касаційними скаргами 16 жовтня 2013 року ВССУ витребував справу для розгляду в касаційному порядку. За результатами касаційного розгляду скарг ухвалою 23 січня 2014 року ВССУ залишив оскаржені судові рішення без зміни.
9. Сторона захисту в 2014 році кілька разів намагалася домогтися перегляду цих рішень Верховним Судом України, однак безуспішно.
10. 19 лютого 2016 року засуджений подав до ВССУ нову касаційну скаргу, однак 9 березня 2016 року йому було відмовлено у відкритті провадження.
11. Однак, 8 вересня 2016 року Голопристанський районний суд Херсонської області ухвалив постанову, якою поновив засудженому строк на касаційне оскарження згаданих вироку та ухвали. На підставі ухвали районного суду ВССУ ухвалою від 19 жовтня 2016 року відкрив провадження у справі.
12. Таким чином, в цій справі 23 січня 2014 року за результатами розгляду касаційних скарг сторони захисту ОСОБА_2 ВССУ було ухвалено рішення. Я не думаю, що можуть виникнути сумніви, що це рішення є остаточним і не може бути переглянутим, крім як за наявності виключних або нововиявлених обставин.
13. Тому я вважаю, що рішення колегії розглянути по суті скаргу засудженого є помилковим, а касаційний розгляд цієї скарги фактично становить перегляд остаточного рішення касаційної інстанції за відсутності підстав для такого перегляду. Той факт, що колегія відмовила у задоволенні касаційної скарги і, таким чином, підтвердила правильність висновків ВССУ у рішенні від 23 січня 2014 року, не змінює того факту, що такий перегляд відбувся і можливість зміни остаточного рішення в принципі була колегією визнана.
15. В кримінальному процесуальному законодавстві ці особливі і непереборні обставини визначені в нормах, що регулюють перегляд справ за нововиявленими і виключними обставинами. І такі обставини в цій справі відсутні, а відкриття провадження за касаційною скаргою є прикрою дисфункцією в системі судочинства.
16. Навіть за правилами КПК 1960 року постанова Голопристанського районного суду про поновлення строку на касаційне оскарження від 8 вересня 2016 року є незаконною і позбавленою будь-якого правового обґрунтування з кількох підстав:
17. По-перше: відповідно до частини другої статті 353 КПК 1960 року «у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок … про відновлення пропущеного строку». У цьому випадку вирок був постановлений Цюрупінським районним судом Херсонської області, а строк поновлений Голопристанським районним судом цієї ж області. Матеріали провадження не містять будь-яких пояснень для такого порушення правил юрисдикції.
18. По-друге, в цій справі відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки, як свідчать обставини цієї справи, цей строк не був пропущений.
19. Процесуальні строки це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження мають право вчиняти процесуальні дії. За статтею 96 КПК 1960 року «пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи». Таким чином, відповідно до КПК, строк має бути поновлений, якщо з поважних причин особа не вчинила процесуальну дію до спливу встановленого строку.
20. Як свідчать матеріали справи засуджений особисто 8 вересня 2013 року подав касаційну скаргу. Ухвалою ВССУ від 3 жовтня 2013 року йому було відмовлено у витребуванні справи. Відповідно до статті 388 КПК 1960 року «відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи». Оскільки засуджений цих умов не виконав, ухвала ВССУ від 3 жовтня 2013 року стала остаточною і завершила касаційний розгляд за цією скаргою засудженого.
21. Крім того, за дорученням засудженого його захисники подали касаційні скарги від його імені і в його інтересах (див. 7 вище). Ці скарги ВССУ розглянув і ухвалою від 23 січня 2014 року залишив оскаржені судові рішення без зміни, прийнявши, таким чином, остаточне рішення у цій справі.
22. Це був вибір засудженого: самому подавати виправлену скаргу чи доручити подальше касаційне оскарження своїм захисникам. Він вирішив діяти через захисників. Однак цей вибір способів і методів здійснення захисту своїх інтересів у касаційній інстанції не може впливати на сплив процесуальних строків.
23. Таким чином, обставини справи свідчать, що в межах передбаченого законом строку засуджений скористався своїм правом на касаційне оскарження як особисто, так і через своїх захисників, і отримав остаточне рішення суду у своїй справи.
24. Оскільки інститут поновлення строку стосується тільки ситуації пропущеного строку, він не може використовуватися в ситуації, коли процесуальна дія вчинена протягом встановленого строку.
25. У цій справі засуджений скористався неузгодженістю в кримінальному судочинстві, яка створена одночасним застосуванням норм КПК 1960 року та КПК 2012 року, внаслідок чого порядок поновлення строку на касаційне оскарження, який існував за іншої системи судочинства, наклався на нову побудову судочинства, суть, принципи і порядок касаційного провадження в якій суттєво відрізняються. Власне це й викликало дисфункцію, що призвела до відкриття касаційного провадження у справі, де прийняте остаточне рішення.
26. Однак, я вважаю, що дисфункція в судочинстві, від якої жодна, найдосконаліша, система не застрахована, має бути виправлена як тільки виявлена. І завдання Верховного Суду полягає саме у виправлення різноманітних дисфункцій системи, що траплялися, трапляються і будуть траплятися.
27. Однак 23 травня 2018 року Верховний Суд зробив дещо зовсім протилежне, а саме: підтримав, посилив і закріпив своєю ухвалою виниклу недоладність, надавши прикрому непорозумінню шанси на довге життя у якості системної проблеми кримінального судочинства.
28. Я вважаю, що провадження у цій справі мало бути закрите через наявність нескасованого остаточного рішення касаційного суду у цій справі.
29. Той факт, що КПК прямо не передбачає такого виду рішення як закриття касаційного провадження у зв`язку з помилковим його відкриттям не може тлумачитися як право і, тим більше, як обов`язок касаційного суду розглянути касаційну скаргу за наявності остаточного рішення касаційної інстанції.
30. Є в судових процедурах речі, настільки природні і зрозумілі, що законодавець не вважає за потрібне згадувати їх в законі. Ми не знайдемо у КПК положення, яке прямо забороняє проводити паралельно два або більше розглядів в різних судах за одним обвинуваченням тієї ж особи або розглядати взаємовиключне обвинувачення у одному злочині проти двох осіб. Ми також не знайдемо норми, що суд і учасники процесу повинні керуватися здоровим глуздом, мають висловлюватися в семантичних і синтаксичних конструкціях, прийнятих в українській мові, і тисяч інших речей, якими всі учасники судового процесу керуються кожного дня і які просто не потребують згадки в законі.
31. Тому я не бачу підстав, посилаючись на відсутність прямої вказівки процесуального закону, руйнувати основоположні принципи судочинства і переглядати без підстав для виключного провадження остаточне рішення у справі.
Суддя ОСОБА_1