Справа № 333/3757/18
Провадження № 1-кп/333/519/18
ВИРОК
Іменем України

22 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Олексіївка, Куйбишевського району, Запорізької області, українця, громадянина України, працюючого водієм у ТОВ «Торговий будинок» «Енергомехкомплект», освіта середня спеціальна, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2018 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Кінцева», розташованої по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжі, діючи на підставі раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ножем, який знаходився у нього у правій руці, наніс раніше незнайомому ОСОБА_6 один удар в область животу, спричинивши при цьому потерпілому проникаюче поранення в проекції правої реберної дуги по середній ключичній лінії з пошкодженням діафрагмальної поверхні 5 сегменту печінки зі скупченням крові в черевній порожнині, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його заподіяння.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 як скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.
Дійсно, 18.05.2018 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, він їхав з роботи додому в автобусі № 18. Коли він вставав на кінцевій зупинці, розташованій по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжі, то ненавмисно зачепив потерпілого ОСОБА_6 , якого до цього він не знав. Останній його штовхнув, а невдовзі вже на вулиці наздогнав його та вдарив один разу кулаком у потилицю. Після цього у них з потерпілим розпочалася обопільна бійка. Враховуючи, що потерпілий був більшим по статурі, він вирішив його залякати, при цьому з сумки дістав ніж, з лезом, приблизно 8 см. Коли він в правій руці держав ніж, ОСОБА_6 , не звертаючи на це уваги, почав направлятися на нього. Саме в цей момент він вдарив потерпілого один раз у живіт. Після цього, ОСОБА_6 присів на землю, хтось з людей викликав «швидку» допомогу та поліцію. Він залишався на місці пригоди до приїзду поліцейських. У скоєному щиросердно розкаюється, усі витрати, які вказав потерпілий, він відшкодував ще на стадії досудового розслідування.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, у кримінальному провадженні відсутній цивільний позов, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин скоєного злочину, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України».
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши: висновок експерта № 792 М від 30.05.2018 року, який провів судово-медичну експертизу потерпілому ОСОБА_6 , матеріали, що стосуються речових доказів, а також, які характеризують особу обвинуваченого, у т.ч. висновок судово-психіатричного експерта №291 від 18.06.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, у нього були відсутні ознаки вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які можуть розглядатися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання, дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію, одружений, офіційно працює, незважаючи на отримання пенсії. Також, суд враховує думку потерпілої, яка у своїй заяві вказала, що з приводу покарання покладається на розсуд суду та факт повного відшкодування шкоди потерпілому, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_6 .

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого, є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду, а також добровільне відшкодування завданого збитку. Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_5 , відсутні.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_5 злочину, дані про його особу, відсутність у обвинуваченого судимостей, щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданих збитків, його позитивну поведінку після вчинення злочинів (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду), суд з урахуванням вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням, але з максимальним терміном.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту та цивільний позов у кримінальному провадженні відсутні.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді від 21.05.2018 року на ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, який був вилучений під час огляду місяця події, накладено арешт. У подальшому, рішенням слідчого вказаний ніж, а також вилучена одежа потерпілого та обвинуваченого, змиви речовини бурого кольору та зрізи кінців нігтьових пластин кистей обох рук ОСОБА_5 , були визнані речовими доказами.
Відповідно до п. 4 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується а у разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Тому, на думку суду, речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме: одежу потерпілого та обвинуваченого необхідно повернути за належністю, а ніж зі змивами речовини бурого кольору та зрізи кінців нігтьових пластин необхідно знищити.

Запобіжний захід до обвинуваченого під час судового розгляду не застосовувався.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 19.05.2018 року ОСОБА_5 фактично був затриманий о 20 годині 45 хвилин 18.05.2018 року. Звільнений з-під варти обвинувачений фактично був о 16 годині 30 хвилин 19.05.2018 року у зв`язку з відмовою слідчим суддею задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З урахуванням того факту, що у подальшому відносно ОСОБА_5 може бути скасовано звільнення від відбування від покарання та прийнято рішення про направлення його для відбуття покарання у місця позбавлення волі, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення, виходячи з приписів ч.5 ст.72 КК України.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавленні волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази:
- капці чорного кольору, труси, 1 пару шкарпеток, спортивні штани синього кольору, сорочку білого кольору, що належали ОСОБА_6 та зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
- футболку синього кольору, джинси синього кольору, що зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 ;
- ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з кистей рук обвинуваченого, зрізи кінців нігтьових пластин кистей обох рук ОСОБА_5 , що зберігаються у камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити.
Скасувати арешт на майно (ніж), накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2018 року.
Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 20 години 45 хвилин 18.05.2018 року по 16 годину 30 хвилин 19.05.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1