Номер провадження: 11-сс/785/1337/18
Номер справи місцевого суду: 520/8796/18, 1-кс/520/3296/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001468 від 24 квітня 218 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року було задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.299 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Строк дії ухвали до 05 жовтня 2018 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого та звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підозра ОСОБА_8 за ч.3 ст.299 КК України є не обґрунтованою, а також відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні. Захисник наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, неофіційно працює, на утриманні має цивільну дружину та її малолітнього сина, крім того ОСОБА_8 хворіє на епілепсію.

Враховуючи вищевикладені обставин захисник наполягав, що слідчий суддя безпідставно застосував до ОСОБА_8 найбільш суворий запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування встановлено, що на протязі 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якими ОСОБА_11 перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

ОСОБА_11 , на прохання ОСОБА_8 , на протязі декількох місяців 2018 року, точні дати та час під час досудового розслідування невстановлені, через соціальну мережу "Фейсбук" всесвітньої мережі "Інтернет" під приводом надання постійного прихистку, брала до свого помешкання котів, які знаходилися під піклуванням волонтерів та громадських захисників тварин м.Одеси (а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших).

Однак, отримавши вказаних тварин, ОСОБА_8 не надавав їм відповідних умов для проживання та з хуліганських мотивів, завдавав тваринам біль та страждання шляхом нанесення ударів, заподіяння ушкоджень, піддаючи їх впливу термічних факторів. При цьому ОСОБА_8 отримував хворобливе самозадоволення від спостерігання за стражданнями тварин.

Так, 26 березня 2018 року ОСОБА_15 передала ОСОБА_11 та ОСОБА_8 метиса кошеняти та на наступний день прибувши до місця мешкання останніх з метою перевірки його стану побачила, що вказане кошеня має тілесні ушкодження та звернулася за медичною допомогою до відповідного медичного закладу. Згідно довідки лікарі - ветеринара від 27 березня 2018 вказаному метису кошеняти встановлено діагноз "Набряк м`яких тканин в області носа, стрес".

Крім того, 01 квітня 2018 року, у денний час, ОСОБА_14 намагалася забрати у ОСОБА_11 та ОСОБА_8 кошенят, яких передала їм за декілька днів напередодні, але кошенят у вказаних осіб не було і останні не могли надати пояснення про їх місцезнаходження. Знаходячись у вказаній квартирі ОСОБА_14 виявила кошеня рудого окрасу, яке мало числення тілесні ушкодження. Згідно довідки ветеринарної клініки "Хвост Ус" від 01 квітня 2018 року у вказаного кошеняти встановлені тілесні ушкодження у вигляді обширної травми тазу, м`яких тканин на внутрішній частині стегна, на подушечках лап відсутній верхній шар шкіри.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.3 ст.299 КК України, як жорстоке поводження з тваринами, що відносяться до хребетних, у тому числі безпритульними тваринами, що вчинене умисно та призвело до каліцтва з тварини, вчинене з хуліганських мотивів, вчинене з особливою жорстокістю щодо двох і більше тварин, повторно, активним способом.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколами прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , протоколами допиту вищевказаних осіб, в якості свідків, свідків, заявою ОСОБА_15 про долучення довідок ветеринарної клініки та фотозображень постраждалих тварин, заявою ОСОБА_15 про долучення сітей для вилову тварин, вилучених у ОСОБА_8 , протоколом огляду предмету - сітей для вилову тварин, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 , іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому під час розгляду апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_8 визнав, що дійсно викинув двох котиків з шостого поверху квартири, в якій проживає.

Злочин, передбачений ч.3 ст.299 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років позбавлення волі.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, з огляду на положення п.5 ч.2 ст.183 КПК України до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується і тією обставиною, що на території м.Одеси ОСОБА_8 проживає лише останніх півтора роки, у квартирі своєї цивільної дружини, з якою у них не зареєстровані в установленому законом порядку будь-які відносини.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_11 та її малолітня дитина - ОСОБА_12 знаходяться на утриманні ОСОБА_8 апеляційний суд вважає надуманими та не підтвердженими будь-якими доказами, оскільки на теперішній час ОСОБА_8 ніде офіційно не працює, а отже і не має джерел доходу.

Враховуючи ту обставину, що на території м.Одеси ОСОБА_8 взагалі не має міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній матиме можливість вдатися до спроб залишити територію м.Одеси, зникнути з поля зору правоохоронних органів та уникнути кримінального переслідування.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованим існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд враховує особу підозрюваного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, останній раз за вчинення навмисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, за що йому було призначено покарання у виді 12 років 6 місяців позбавлення волі, а новий злочин насильницької спрямованості ОСОБА_8 вчинив під час умовно-дострокового звільнення.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 створює реальну загрозу для суспільства і враховуючи його схильність до дій насильницького характеру, апеляційний суд переконаний, що в подальшому ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на тілі ОСОБА_8 нанесені нацистські татуювання, що також свідчить про його схильність до вчинення насильницьких дій.

Всі вищевикладені обставини в їх сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може вчиняти інші злочини.

З огляду на наявність вищевказаних ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також враховуючи особу підозрюваного, який характеризується виключно з негативної сторони, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно вдасться до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу з метою уникнути кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставність застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.3 ст.299 КК України був вчинений із застосуванням насильства.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.299 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 жовтня 2018 року, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3