АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/3483/18 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/364/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000322 від 17.03.2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Зелений Луг, Апостолівського району Дніпропетровської області, працює на посаді токаря КП «Кривбасводоканал», одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

потерпіла ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року змінити в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та авто технічної експертизи.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , об 02.18 год., в темний час доби, перебуваючи в стані середнього ступеню алкогольної інтоксикації у концентрації 2,02 % проміле, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 31.03.2017 належить йому особисто, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухався із перевищенням дозволеної швидкості руху - 80 км/год., у населеному пункті, чим грубо порушив вимоги п. 12.4. Правил дорожнього руху України, згідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.».
У ході подальшого руху, в районі буд.73 по вул. Симбірцева м. Кривого Рогу, на заокругленні ліворуч, водій ОСОБА_7 втратив контроль над керуванням автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини на праве узбіччя, де контактував з нерухомим об`єктом у вигляді електроопори.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди був смертельно травмований пасажир автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , який сидів на передньому пасажирському сидінні.
Своїми діями водій автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 (б), Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.».
п. 12.9 Водієві забороняється: «Перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 Правил Дорожнього Руху України».
Порушення п. 12.1 Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з характером настання дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пасажир автомобілю ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження внаслідок яких настала його смерть.
Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинний зв`язок, смерть потерпілого настала від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок.
Виявлені тілесні ушкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується характером тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 3.50 год., у кареті швидкої медичної допомоги № 40 на місці події.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 .

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. На думку захисника, ОСОБА_7 призначене покарання у вигляді реального позбавлення волі яке є надто суворим, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що судом не враховано всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно, має постійне місце роботи, за яким також характеризується позитивно. Крім цього, у 2014 році ОСОБА_7 був призваний на військову службу та є учасником бойових дій, протягом більш ніж року перебував в зоні проведення антитерористичної операції. На обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Також ОСОБА_7 щиро розкаявся в скоєному, попросив вибачення в потерпілої ОСОБА_12 та відшкодував збитки, завдані внаслідок вчинення злочину.

Крім того, судом не прийнято до уваги, що у ОСОБА_7 є на утриманні двоє малолітніх дітей, тому призначене покарання у виді позбавлення волі завдасть шкоди дітям, в значній мірі позбавить їх засобів до існування. Також відповідно до висновку органу пробації виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі, а він сам не є суспільно небезпечною особою.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили врахувати всі пом`якшуючі обставини, призначити покарання із застосуванням ст. 75, 76 КК України.
Потерпіла ОСОБА_11 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження повністю визнав свою провину, щиро розкаявся у вчиненому, та вина обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в апеляційній скарзі зазначені обставини ніким з учасників процесу не оскаржуються.
Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за згодою усіх учасників процесу, суд першої інстанції провів судовий розгляд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, тому суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 ч. 1 КПК України докази не досліджувались.

Доводи захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом при обранні покарання обвинуваченому не були враховані усі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює на посаді токаря КП «Кривбасводоканал», позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи. Відповідно до довідки КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер», ОСОБА_7 з січня 2007 року по лютий 2018 року перебував на обліку у лікарня нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.
Крім цього, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував думку потерпілої ОСОБА_11 , яка покладалася на розсуд суду та висновок досудової доповіді Покровського районного сектору уповноваженого органу з питань пробації м. Кривого Рогу.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд відніс повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд першої інстанції не погодився з висновком органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі, оскільки обвинувачений нехтуючи загально визнаними суспільними засадами які забороняють керування транспортними засобами в стані сп`яніння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля та керуючи транспортним засобом виїхав за межі проїзної частини дороги, і як наслідок були заподіяні не сумісні із життям травми пасажиру автомобіля ОСОБА_12 .

Проаналізувавши ці та інші обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується, з висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі переконливих доводів, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та могли бути підставами для застосування ст. 69, 75, 76 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.
Всі обставини, про які зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, в тому числі і те, що ОСОБА_7 був призваний на військову службу та є учасником бойових дій, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та належним чином перевірені й оцінені судом першої інстанції.
Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
На думку колегії суддів, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про неможливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, отже доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2018 року по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000322 від 17.03.2018 року, щодо ОСОБА_7 , яким його визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3