АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/985/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 610/3466/16-К
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

цивільних позивачів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 00870 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та встановлено випробувальний термін на 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_10 покладені наступні обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження вказаного органу.
Долю речових доказів вирішено судом в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 14.08.2016 року о 18.00 годин, ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106», державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням «Гусарівка-Шевелівка» зі сторони м.Балаклія в сторону с.Шевелівка Балаклійського району Харківської області та в ході руху на 1 кілометрі вказаної дороги, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не контролюючи керований ним транспортний засіб, перевищуючи дозволену Правилами дорожнього ружу швидкість, допустив виїзд на смугу для зустрічного транспорту, чим порушив вимоги п.п.12.1, 12.6 (ґ) та 12.9 (б), 2.9 (а) Правил дорожнього руху, згідно яких:
п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.12.6 поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальної смугою не більше 110 км/год, на іншиї автомобільних дорогах не більше 90 км/год;
п.12.9 водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, вказану у пунктах 12.4-12.7;
п.2.9 водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин,
де допустив зіткнення з автомобілем «BYD-F3R», д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному йому напрямку, в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи № 124 БЛт/16 від 30.08.2016 року пасажир автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми черепу у вигляді крововиливу в тім`яно-восково-потиличну ділянку голови зліва, лінійного перелому потиличної кістки зліва, крововиливів під тверду оболонку та в м`які мозкові оболонки в тім`яно-висково-потиличній ділянці зліва, крововиливу в шлунки головного мозку, перелому кутка нижньої щелепи зліва, садна на правій брові, синця у наружньому краю правого ока, садна в скуловій ділянці зліва, закритої травми грудної клітки у вигляді перелому правої ключиці зі зміщенням, прямих переломів правих 2, 3, 4, 5, 6 ребер по передній під пахвовій лінії зі зміщенням і розривом пристінкової плеври, також 1, 2, 3, 4, 5, 6 лівих ребер по передній під пахвовій лінії і 4, 5, 6, 7, 8 лівих ребер по біляхребцевій лінії без зміщення і без розриву пристінкової плеври, крововиливів на правій легені, крововиливу у праву плевральну порожнину, закрита травма живота у вигляді 3 розривів печінки з крововиливом в брюшну порожнину, 2 синців на передній правій поверхні грудної клітки, від яких помер на місці ДТП.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не контролюючи керований ним транспортний засіб, перевищуючи дозволену Правилами дорожнього руху України швидкість, допустив виїзд на смугу для руху зустрічного транспорту, де відбулось зіткнення з автомобілем «BYD-F3R», д.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого загинув пасажир автомобіля ОСОБА_12 .
Дії водія ОСОБА_10 згідно висновку авто-технічної експертизи № 740/16 від 22.09.16 перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор вказує на те, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував обставину що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, на думку прокурора суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та наслідки у вигляді смерті потерпілого. Отже, на думку прокурора, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, не є ефективним та справедливим покаранням, а отже вирок районного суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню внаслідок м`якості призначеного покарання та необхідності застосування більш суворого покарання з постановленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення цивільних позивачів та доводи прокурора, що підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також заперечення обвинуваченого та його захисника, потерпілої, які вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора належить задоволити частково, з наступних підстав.

Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто у повній відповідності до положень КПК України, а сам обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зазначеним діям ОСОБА_10 суд дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила його смерть . Ці обставини ніким в апеляційному порядку не оспорюються.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої прокурором апеляційної скарги, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання обвинуваченому не належно враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, зокрема те, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_10 знаходилося в прямому причинному зв`язку з наслідками, а саме призвели до смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції не достатньо врахував суспільну небезпеку таких дій обвинуваченого. Обвинувачений вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого вказаний злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції при призначенні покарання.

При цьому належить врахувати, що ОСОБА_10 керував транспортним засобом та вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено та підтверджуються довідкою Комунального закладу охорони здоров`я (Т.1 арк. 33) та результатами токологічного дослідження № 2548 Обласного наркологічного диспансера ( Т.1 арк. 52). Згідно вказаних відомостей в крові ОСОБА_10 містився етанол в концентрації 2,47 проміле, що перевищує допустиму норму алкоголю більш ніж в 10 разів.

Суд першої інстанції правильно визнав обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, проте не достатньо врахував цю обставину при призначенні покарання, про що слушно пояснювали прокурор та цивільні позивачі під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, як пояснювала цивільний позивач ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , незважаючи на те, що вона отримала легкі тілесні ушкодження і знаходилася на лікуванні, ніякої допомоги, окрім 500 гривень їй не надав. При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 надала пояснення, що після відмови в задоволенні цивільного позову судом першої інстанції, вона втратила надію на справедливість, а тому не подавала апеляційної скарги для скасування вироку.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про те, що в силу вимог ст. 75 КК України він вважає за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, тобто без зазначення фактичних та об`єктивних підстав для цього є безпідставним, а рішення щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання є формальним, що не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, як того вимагають норми ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання, враховуючи ступень суспільної небезпеки вчиненого злочину та наслідки які настали, не може застосовуватися до обвинуваченого, оскільки таке покарання не буде відповідати меті, що передбачена вимогами ст. 50 КК України, зокрема запобіганню вчиненню злочинів іншими особами (загальна превенція)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів та вимог прокурора щодо невідповідності призначеного покарання за ч.2 ст. 286 КК України, внаслідок м`якості, та неналежного врахування тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення вироку в цій частині судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, вирок в частині призначення ОСОБА_10 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити більш суворе покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям в умовах ізоляції від суспільства, як це зазначено в апеляції прокурора.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_10 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, одружений. Вчинений ним злочин, а - є необережним і відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_10 , необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, судова колегія, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними, враховує, фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені судом першої інстанції, позитивну характеристику на обвинуваченого за місцем проживання, те, що він раніше не судимий. Обставиною, що пом`якшує покарання суд першої інстанції правильно визнав щире каяття та врахував той факт, що обвинувачений досяг пенсійного віку, що передбачено ст.66 КК України та встановив обставину, що обтяжує покарання у відповідності до ст. 67 КК України - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючої покарання обставини та обставини, що обтяжує покарання, в межах санкції ст. 286 ч. 2 КК України строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На думку колегії суддів таке основне і додаткове покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.ст.407 ч.1 п. 3, 409, 414, 418, 420 ч.1 п. 2 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року, в частині призначеного ОСОБА_10 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_10 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4