АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/836/18 Справа № 202/1977/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000013 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у суді першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку з необґрунтованістю та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Вважає, що слідчим суддею взагалі не надано належної оцінки тому, що

підозрюваний ОСОБА_9 намагався втекти від співробітників поліції при

затриманні, чинив їм опір та завдав тілесні ушкодження, що підтверджується рапортом оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 .

Посилається на те, що слідчим суддею вказано, що підозрюваний має міцні соціальні

зв`язки, однак факт проживання з невстановленою судом особою без реєстрації

шлюбу та без реєстрації у місці фактичного проживання, навпаки свідчить про

відсутність стійких соціальних зв`язків, а також можливість підозрюваного змінювати

своє місце проживання на власний розсуд та таким чином переховуватися від

органів досудового розслідування і суду.

Також, слідчим суддею не взято до уваги характеристику особи

підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_9 з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2015 року

обіймав посади в органах внутрішніх справ, зокрема інспектора громадської

безпеки лінійного відділу на станції Верхівцеве ЛВ на станції Дніпропетровськ

УМВС на Придніпровській залізниці, а тому обізнаний у способах та методах

ведення оперативно-розшукової діяльності, конспіративних заходів тощо.

Крім того, ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити речі та

документи, які мають істотне значення для встановлення обставин

кримінального правопорушення, оскільки місце знаходження оригіналу

підробленого договору дарування квартири № ВЕХ 231625 від 02 квітня 2008 року, який

використав підозрюваний, досудовим розслідуванням на цей час не

встановлено.

Більш того, ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілого, свідків,

іншого підозрюваного, які надають викривальні свідчення щодо ОСОБА_9 у

цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі анкетні дані

потерпілих та свідків, зокрема з метою помсти.

Вважає, що зобов`язання підозрюваного ОСОБА_9 не залишати місце

проживання квартиру

АДРЕСА_1 , в якій він не має жодного законного права проживати, визначене в

оскаржуваній ухвалі слідчого судді, не ґрунтується на вимогах закону та

відповідно не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Також ОСОБА_9 матиме змогу розголошувати особам, у співучасті

з якими скоював злочини, про стан досудового розслідування кримінального

провадження та інші обставини, оскільки особи, які виготовляли підроблені

документи та надавали їх співучасникам на цей час не встановлені.

Слідчим суддею також не враховано ризик того, що підозрюваний

може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки вже вчиняв спроби реалізувати незаконно придбане майно, а також співучасники злочину після невдалої спроби реалізації квартири кв. АДРЕСА_2 продовжили вчиняти активні дії,

спрямовані на її продаж, зокрема оформивши довіреність на право розпорядження, зазначеною квартирою від ОСОБА_12 на третю особу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати

підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, або ж змінити вказану ухвалу в частині застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановивши відповідну заборону підозрюваному залишати житло лише у певний період доби: з 22:00 години до 06:00 години.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не було враховано, що в клопотанні слідчого усупереч п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України відсутні посилання на матеріали, що підтверджують викладені у ньому обставини, зокрема існування будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у зв`язку з чим, слідчий суддя в ухвалі не зазначив будь-які конкретні обставини і докази, які свідчать про існування ризиків, тобто які саме ризики існували на момент вирішення питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу і чим самим наявність таких ризиків підтверджується.

Посилається на те, що слідчий суддя не прийняв до уваги, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній з огляду на особу ОСОБА_9 , який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має міцні соціальні зв`язки, проживає однією родиною із жінкою, з якою підтримує фактичні подружні стосунки, а органом досудового розслідування взагалі не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_9 будь-яких кримінальних правопорушень. Фактично, уся підозра ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000013 від 10 січня 2018 року обґрунтовується лише суперечливими показами свідків.

Також не враховано слідчим суддею те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, працює заступником директора ПП «Зігфрід-М», матеріальну

шкоду нікому не завдавав, під час незаконного затримання опору не чинив. Докази

переховування від органу досудового розслідування відсутні, наявність обставин, що

свідчать про вплив на свідків і потерпілого у справі, які допитані органом досудового

розслідування, не встановлені.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного ОСОБА_9 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою; не залишати цілодобово місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи. Ухвала діє до 21 серпня 2018 року включно.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що враховуючи ту обставину, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу, працює заступником директора ПП «Зігфрід-М», раніше не судимий; докази переховування підозрюваного від органу досудового розслідування відсутні; наявність обставин, що свідчать про вплив на свідків і потерпілого у справі, які допитані органом досудового розслідування, не встановлено, отже слідчий суддя дійшов висновку про доцільне обрання підозрюваному ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Частина 2 статті 177 КПК України передбачає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями частини 1 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На думку колегії суддів, при обрані ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту ці вимоги закону були дотримані.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.

Доводи сторони захисту щодо не вчинення ОСОБА_9 жодного кримінального правопорушення колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки питання доведеності вини вирішується на наступних стадіях кримінального процесу, а при обранні запобіжного заходу судом вирішується питання, чи є наявність обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що із наведених стороною обвинувачення ризиків не знайшли свого підтвердження докази переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та обставини, що свідчать про вплив на свідків і потерпілого у справі.

Будь яких даних про те, що підозрюваний ухиляється від органу досудового розслідування апеляційному суду надано не було.

Твердження прокурора щодо намагання ОСОБА_9 втекти та заподіяння ним тілесних ушкоджень працівникам поліції не підтверджуються наданими матеріалами.

Не надано будь-якого підтвердження прокурором і впливу ОСОБА_9 на потерпілого та свідків, у зв`язку з чим ці доводи не приймаються до уваги.

Посилання прокурора на можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити речі та документи, оскільки не встановлено місцезнаходження оригіналу підробленого договору дарування квартири та продовження кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний вчиняв спроби реалізувати незаконно придбане майно вказують на те, що наявність щодо підозрюваного інших ризиків з числа, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених слідчим у своєму клопотанні, не є достатньою вагомістю для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_13 саме цього виключного запобіжного заходу колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Саме по собі обіймання підозрюваним посад в органах внутрішніх справ на вказує на те, що отримані ним способи та методи ведення оперативно-розшукової діяльності та конспіративних заходів застосовувались в цьому провадженні.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо врахування тієї обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання, проживає однією сім`ю з жінкою без реєстрації шлюбу, працює заступником директора ПП «Зігфрід-М», раніше не судимий, оскільки на підтвердження вказаних обставин стороною захисту надані довідка та характеристика з місця роботи, наказ про прийняття на роботу.

Місце проживання підозрюваного, яке визначено в ухвалі суду як місце постійного проживання, яке не дозволяється залишати йому цілодобово, вказано також у клопотанні прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як місце проживання підозрюваного, а тому відсутні підстави стверджувати про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного за вказаним місцем проживання.

Доводи захисника щодо зобов`язання підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, або ж змінити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановивши відповідну заборону підозрюваному залишати житло лише у певний період доби: з 22:00 години до 06:00 години також на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є співмірним з тяжкістю інкримінованих йому злочинів, у вчиненні яких він підозрюється та існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного, а тому виправдовує таке втручання у його права та інтереси.

Дані про особу підозрюваного, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані слідчим суддею при вирішенні питання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, а відтак не можуть бути підставою для зміни обраного йому запобіжного заходу.

Що стосується посилань захисника на ті обставини, що період часу, в який підозрюваному заборонено покидати місце свого проживання, перешкоджає його праву на працю, навчання, то слід зазначити, що запобіжний захід є засобом забезпечення кримінального провадження, а відповідно до положень ст. 131 КПК України, будь який захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою дієвості цього провадження.

Також, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 25 червня 2018 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не є дієвим та достатнім.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді.

Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у суді першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4