Справа № 496/2609/18
Провадження № 1-кп/496/306/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі м. Біляївка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться вказана справа.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про повернення обвинувального акту. У своєму клопотанні посилався, на те, що ухвалою суду від 25 липня 2018 року обвинувальний акт вже повертався прокурору, згідно якої треба було усунути недоліки, а саме конкретизувати які тілесні ушкодження завдано потерпілому в результаті нанесення ударів обвинуваченим та вирішити питання щодо проведення додаткової судової медичної експертизи з постановкою питань з боку обвинуваченого, які були враховані при проведенні первинної експертизи. Вважає, що без надання відповіді на ці питання досудовим розслідуванням, визначити конкретну вину обвинуваченого буде неможливо. З обвинувального акту зрозуміло лише, що ОСОБА_4 повинен нести покарання за спричинені невідомої категорії тілесних ушкоджень потерпілому. Крім того, досудовим розслідуванням не встановлено, якою особою, яким чином були спричинені інші тілесні ушкодження потерпілому.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав свого захисника.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти вказаного клопотання та вказав на те, що новий обвинувальний акт, який направлений до суду, відповідає встановленим вимогам КПК України.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд прийшов до наступних висновків.
На підставі ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
В свою чергу, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що закріплено статтею 8 КПК України.
Частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що не розглядає помилок щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією коли, як виняток, можна стверджувати, що помилки становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість».
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. "Фоті та інші проти Італії" (Foti and Others v. Italy), рішення від 10 грудня 1982 року, п. 53, та "Озтурк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany), рішення від 21 лютого 1984 року, п. 53).
Крім того, у рішенні по справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, ЄСПЛ зазначає на те, що у тексті п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року).
Також, ЄСПЛ нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції, де необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії»).
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).
Відсутність вказаної вище інформації істотно порушує вимоги, передбачені підпунктами «а» та «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковану Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року), зокрема що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
«а» бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
«b» мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту в разі порушення його прав, також і в тому разі, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, наніс йому не менше двох ударів і кулаком правої руки в область обличчя.
ОСОБА_6 впав на землю. Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний намір, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та наніс останньому не менше п`яти ударів ногами в область ребер та голови справа. Далі ОСОБА_4 закінчивши розпивати алкогольні напої, пішов відпочивати, залишивши ОСОБА_6 на місці, який біля 09.00 години ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
На трупі ОСОБА_6 виявлено 12 синців, 32 садна. Згідно висновку експерта на який посилається прокурор в обвинувальному акті, на трупі ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: перелом кісток основи черепу, крововилив в м`які мозкові оболонки головного мозку, множинні переломи ребер, множинні садна і синці обличчя, тулуба, кінцівок. Судячи з морфологічними ознаками ушкоджень, а саме: наявність синюшно-фіолетового кольору синців, червоно-фіолетового кольору скоринки саден, неправильна форма їх розміри, все це свідчить про багаторазову дію тупих, твердих предметів в область голови, тулуба, кінцівок.
Тобто, в обвинувальному містяться необґрунтовані твердження щодо формулювання обвинувачення, а саме вказано, що обвинуваченим в сукупності було завдано приблизно 7 ударів в область голови та ребер (2 в обличчя та близько 5 в область ребер та голови), а згідно висновку експерта, на який є посилання в обвинувальному акті, на трупі потерпілого було виявлено 12 синців та 32 садна, що у своїй сукупності значно перевищує кількість нанесених обвинуваченим ударів, також в обвинувальному акті є посилання на висновок експерта, де вказано, що ушкодження були виявлені також і на кінцівках, хоча обвинувачений ударів згідно до обвинувального акту по кінцівкам не проводив. Враховуючи викладене, незрозуміло ким були завдані інші тілесні ушкодження.
Вказані протиріччя не дасть стороні захисту можливості зрозуміти у чому обвинувачується особа, що згідно до усталеної практики ЄСПЛ є порушенням права на захист.
Суд також погоджується з доводами захисника обвинуваченого, про те, що не вирішене питання щодо проведення додаткової судово-медичної експертизи з постановкою питань з боку обвинуваченого та його захисника, які не були враховані при проведені первинної експертизи. Стороною обвинувачення не вирішено вказане питання, хоча обвинувальний акт вже повертався з цих підстав ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25 липня 2018 року.
Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить відомості про висновки експерта, а саме, в обвинувальному акті є посилання прокурора на докази у кримінальному провадженні, а прокурором разом з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надано як доказ висновок експерта № 114, відомості щодо якого зазначено в обвинувальному акті.
Висновки експертів у кримінальному провадженні відносяться до статусу доказів і мають надаватися суду прокурором лише на відповідній стадії судового провадження для підтвердження фактичних обставин кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті і на які в подальшому суд може посилатися при ухвалені вироку.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-316, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № 0000263 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - повернути прокурору.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

29 серпня 2018 року