Справа № 433/317/18
Провадження № 11-кп/782/251/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 на вирок Троїцького районного суду Луганської області від 07.06.2018 року, яким,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Троїцького району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 -

визнано винним:

- за ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком 5 місяців 15 днів. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за правилами ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного ОСОБА_6 покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Троїцького районного суду Луганської області від 30 листопада 2017 року у вигляді 15 днів арешту, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді арешту строком на 5 місяців 30 днів.

Обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_6 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 07 червня 2018 року.

ВСТАНОВИЛА:

У вироку суду вказано, що 30 листопада 2017 року вироком Троїцького районного суду Луганської області обвинуваченого ОСОБА_6 було засуджено за ч.1ст.185 КК України до покарання у вигляді 180 годин громадських робіт. Згідно підписки Троїцького РС з питань пробації про постанову на облік від 18 січня 2018року, обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений з порядком і умовами відбуття покарання у вигляді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно розпорядження Троїцького селищного голови Троїцького району Луганської області № 13 від 23 січня 2018 року та встановленого графіку роботи з 23 січня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 був зобов`язаний відбувати покарання у вигляді громадських робіт по 4 години кожного робочого дня, крім вихідних та святкових днів, з 8.00 до 12.00 години.

Обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на ухилення від відбування громадських робіт, в порушення вимог ст. 37 та ч. 3 ст. 40 КВК України, достовірно знаючи про зазначене рішення суду та маючи реальну можливість відпрацювати призначене судом покарання, 24 січня 2018 року допустив невихід до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області для відбуття громадських робіт, внаслідок чого 25 січня 2018 року Троїцьким РС з питань пробації, обвинуваченому ОСОБА_6 було винесено письмове попередження.

Продовжуючи свій умисел, не зважаючи на винесене письмове попередження Троїцьким РС з питань пробації, обвинувачений ОСОБА_6 02 лютого 2018 року на роботу до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області не з`явився, на підставі чого Троїцьким РС з питань пробації за дане порушення 05 лютого 2018 року останньому винесено письмове попередження.

Не зважаючи на винесені письмові попередження, обвинувачений ОСОБА_6 маючи прямий умисел, спрямований на ухилення від відбуття громадських робіт, достовірно усвідомлюючи, що він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності 13 лютого 2018 року по 15 лютого 2018 року знову допустив невиходи до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області для відбуття громадських робіт.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 без поважних причин протягом січня - лютого 2018 року здійснив 5 прогулів робочих днів і відповідно 20 робочих годин.

Своїми умисними протиправними діями, що виразились в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 389 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Луганської області ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його протиправних дій, просить вирок Троїцького районного суду Луганської області від 07.06.2018 року стосовно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 389 КК України, змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України із призначенням покарання у виді арешту строком на 5 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Троїцького районного суду Луганської області від 30.11.2017 року, у вигляді 2 днів арешту, що згідно з ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 16 годинам громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на 5 місяців 2 дні. На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 07.06.2018 по день набрання вироком законної сили. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що вимогами ст. 73 КК України передбачено, що строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях, годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях. Натомість, призначаючи ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді арешту строком на 5 місяців 15 днів, судом порушено вимоги ст. 73 КК України щодо правил обчислення строку покарання у виді арешту. Також сторона обвинувачення наголошує та констатує невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що виразилося у наявності істотних суперечностей, які містить оскаржуване рішення. Так, у ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 без поважних причин протягом січня-лютого 2018 року здійснив 5 прогулів робочих днів і відповідно 20 робочих годин. Відомостей щодо ухилення ОСОБА_6 від відбування іншої частини покарання, аніж зазначені 20 годин громадських робіт, із вироку не вбачається. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України 1 дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт. Водночас, при призначенні ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, у якості невідбутої частини покарання судом визначено 15 днів арешту, що відповідно до ст. 72 КК України має відповідати 120 годинам громадських робіт. Із наведеного випливає, що висновки суду, сформульовані у резолютивній частині рішення, не відповідають його попереднім висновкам, викладеним у мотивувальній частині вироку, що слід визнати істотними суперечностями, які вплинули на визначення міри покарання ОСОБА_6 (перевищено строк невідбутого покарання за попереднім вироком).

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до таких висновків.

Апеляційний розгляд здійснюється за правилами ст.405 КПК України.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентнім судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону не виконав належним чином.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку. Даний висновок суду жодним учасником судового провадження оскаржений не був.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурором слушно зазначено в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 73 КК України, щодо обчислення строку покарання у виді арешту.

Так, відповідно до ст. 73 КК України строк покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях, годинах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та як було встановлено в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 протягом січня-лютого 2018 року без поважних причин здійснив 5 прогулів робочих днів а це відповідно 20 робочих годин.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України 1 дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт.

Всупереч вказаним нормам суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, у якості невідбутої частини покарання судом визначено 15 днів арешту, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає 120 годинам громадських робіт, чим допустив неправильне застосування кримінального закону.

Вказане порушення відповідно до п.4 ч.1 ст. 408 КПК України є безумовною підставою для зміни судового рішення в частині призначеного покарання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.10.2015 року (справа № 5-118кс15), загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Вказані засади викладені в частині першій статті 65 КК, зі змісту якої вбачається, що суд при призначені покарання зобов`язаний враховувати всі положення загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.

Колегія суддів погоджується з доводом прокурора про те, що висновки суду, сформульовані у резолютивній частині рішення, не відповідають його попереднім висновкам, викладеним у мотивувальній частині вироку, що слід визнати істотними суперечностями, які вплинули на визначення міри покарання ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції фактично призначив ОСОБА_6 із застосуванням ст.71 КК України (за сукупністю вироків) покарання, у якому строк невідбутого покарання за попереднім вироком перевищує на 100 годин громадських робіт, що є неприпустимим.

Прокурор обґрунтовано зазначив, що відомостей щодо ухилення ОСОБА_6 від відбування іншої частини покарання, аніж зазначені 20 годин громадських робіт, із вироку суду не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404,405,407,408,411,413,419,376 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_7 задовольнити.

Змінити вирок Троїцького районного суду Луганської області від 07.06.2018 року стосовно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 389 КК України, в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України із призначенням покарання у виді арешту строком на 5 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Троїцького районного суду Луганської області від 30.11.2017 року, у вигляді 2 днів арешту, що згідно з ч.1 ст.72 КК України відповідає 16 годинам громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на 5 місяців 2 дні.

На підставі ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 07.06.2018 по день набрання вироком законної сили.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк та таким же способом з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3