Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№10-96

30 березня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючої - судді Мельничук Н.М.,

суддів: Фоміна Ю.В. та Широкопояса Ю.В.,

з участю: прокурора Єгорова О.М.,

захисника ОСОБА_1,

обвинуваченого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляцією в.о. прокурора Богунського району м. Житомира на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2010 року, якою на підставі ст. ст. 148, 150, 165 - 2 КПК України відносно обвинуваченого

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, -

відмовлено в задоволенні подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

В постанові суду зазначено, що старший слідчий СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області звернувся до суду з поданням про взяття під варту ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, гр. України.

В поданні вказано, що з 22.01.2009 року по 03.07.2009 року ОСОБА_2, працюючи на посаді продавця продтоварів у ПП ОСОБА_3 та виконуючи роботу з приймання та реалізації товарів зі складу, що за адресою: м. Житомир, ринок ОСОБА_4, л. 88, будучи матеріально-відповідальною особою, отримав від зазначеного підприємця продукти харчування разом з тарою на загальну суму 1901706,42 грн. для реалізації в кіосках роздрібної торгівлі вказаного ринку. За вищевказаний період ОСОБА_2 до кіосків роздрібної торгівлі було передано продуктів харчування на загальну суму 406341,91 грн. та реалізовано вказаних продуктів на загальну суму 1269117,00 грн. Крім цього за вказаний період повернено тари на загальну суму 13990,00 грн. та сума до додаткових витрат становить 20427,70 грн. Станом на 04.07.2009 року залишок продуктів харчування на складі становив на суму 9309,50 грн., хоча повинен складати 407479,12 грн., тобто продукти харчування на загальну суму 191829,81 грн., за які ОСОБА_2 ніс повну матеріальну відповідальність, на складі відсутні та кошти за їх реалізацію в касу підприємця не надійшли.

Таким чином ОСОБА_2 привласнив належні ПП ОСОБА_3 продукти харчування на загальну суму 185520,31 грн.

28.01.2010року відносно ОСОБА_2 порушена кримінальна справа за ст. 191 ч. 5 КК України.

09.03.2010року за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України був затриманий ОСОБА_2

11.03.2010року ОСОБА_2 притягнутий в якості обвинуваченого та йому пред'явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України.

Слідчий в поданні вказує, що вина ОСОБА_2 у скоєнні злочину підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: заявою та показами ОСОБА_3; показами свідків; протоколом очної ставки; протоколом огляду предметів; висновком бухгалтерської експертизи; протоколом виїмки.

На підставі викладеного, враховуючи те, що ОСОБА_2 вчинив умисний злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки, не працює, а тому доходу постійного не має, завдав потерпілому матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі може ухилятись від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини по справі, оскільки не встановлені та не допитані по суті справи всі свідки скоєного злочину, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень просив обрати обвинуваченому запобіжний захід - взяття під варту.

В судовому засіданні обвинувачений щодо задоволення подання заперечував, зазначив, що не визнає себе винним в скоєнні злочину.

Дослідивши матеріали кримінальної справи, заслухавши слідчого, з урахуванням думки прокурора, який підтримав подання, на предмет наявності підстав для обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 150 КПК України, при обранні запобіжного заходу слід враховувати особу підозрюваного, його сімейний стан та стан здоров'я.

Відповідно до п. 10, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4

«Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року, досліджуються також обставини, які відповідно до ст.150 КПК України, мають бути враховані при обранні запобіжного заходу. Обов'язковою умовою взяття під варту має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м'які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах.

Слідством не надано, а прокурором не наведено достатніх доказів, щоб вважати, що обвинувачений буде намагатися ухилятися від слідства та суду, або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність. Крім того, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_2 буде мати змогу відшкодувати шкоду заподіяну потерпілому. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи лише з санкції статті, за якою обвинувачується особа, не припустимо.

В апеляції в.о. прокурора Богунського району м. Житомира ставиться питання про скасування постанови щодо ОСОБА_2 та направлення подання на новий судовий розгляд з посиланням на те, що вказана постанова є необґрунтованою, так, як згідно ч. 1 ст. 155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід застосовується у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки, а санкція ст. 191 ч. 5 КК України передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_2 не одружений, не працює, постійного доходу не має. Вину у скоєному злочині не визнає, заперечує причетність до скоєного злочину, чим перешкоджає встановленню істини у кримінальній справі, будь-яких дій по відшкодуванню завданої потерпілому шкоди зі сторони обвинуваченого не здійснено.

Висновок суду про те, що більш м'які заходи стримування можуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_2, не має ніякого обґрунтування. Міра покарання за злочин, передбачений ст. 191 ч. 5 КК України та наявні дані дають всі підстави вважати, що дана особа буде продовжувати злочинну діяльність та під загрозою покарання за скоєний злочин ухилятися від слідства і суду та перешкоджати встановленню істини у справі.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав апеляцію з наведених в ній мотивів, пояснення старшого слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_4, пояснення обвинуваченого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1, які заперечували проти апеляції, обговоривши доводи апеляції, вивчивши матеріали справи та кримінальної справи щодо ОСОБА_2, апеляційний суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо ОСОБА_2, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги ст. ст. 148, 150 КПК України.

Постанова суду містить обґрунтування такого рішення, зокрема суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_2 має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах. Слідством не надано достатніх доказів, щоб вважати, що обвинувачений буде намагатися ухилятися від слідства та суду, або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність. Крім того, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_2 буде мати змогу відшкодувати шкоду заподіяну потерпілому. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, виходячи лише з санкції статті, за якою обвинувачується особа, не припустимо.

Апеляційний суд також відмічає, що як вбачається з матеріалів справи та кримінальної справи, достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_2 буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини або продовжувати злочинну діяльність, немає. В апеляції прокурора з цього приводу також не наведено достатніх даних. Обвинувачений ОСОБА_2 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Його позицію щодо предявленого йому обвинувачення не можна покладати в основу прийняття рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Старший слідчий Тетерук JI.O. в судовому засіданні також не навела даних можливого впливу обвинуваченого на свідків чи будь-яких дій останнього, спрямованих на уникнення кримінального переслідування, пояснивши, що він один раз не з'являється на виклик, у звязку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.

За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду щодо ОСОБА_2, яка відповідає вимогам кримінально- процесуальному закону, а тому є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 165 - 2 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію в.о. прокурора Богунського району м. Житомира залишити без задоволення.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2010 року, якою відмовлено в задоволенні подання старшого слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області відносно обвинуваченого ОСОБА_2 про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту залишити без зміни.

Судді: