УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 , про накладення арешту на грошові кошти, а саме 51 750 доларів США та 6 250 Євро, які вилучені 27.06.2017 в ході тимчасового доступу до орендованого ОСОБА_5 індивідуального банківського сейфу № НОМЕР_1 в ПАТ «Промінвестбанк» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маяковського, 20-а.
23.05.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
27.06.2017 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районі суду м. Запоріжжя проведено тимчасовий доступ до грошових коштів, які знаходили» індивідуальному банківському сейфі № НОМЕР_1 в ПАТ «Промінвестбанк» за адресою Запоріжжя, вул. Маяковського, 20-а, який орендований клієнтом ОСОБА_5 , в ході якого із сейфу вилучено 51 750 доларів США та 6 250 Євро.
Враховуючи те, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна, а також з метою застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зазначені вище грошові кошти, вилучені із орендованого підозрюваним ОСОБА_5 індивідуального банківського сейфу, підлягають арешту.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання з тих підстав, що вилучене майно не належить підозрюваному ОСОБА_5 , а тому не можу бути арештованим, клопотання про арешт майна подане з пропуском строку та після складання повідомлення про закінчення досудового розслідування.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
23.05.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Оскільки станом на день розгляду клопотання обвинувальний акт до суду не направлений, клопотання розглядається слідчим суддею по суті.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів, згідно розпорядження ПАТ «Промінвестбанк» від 27.06.2017 у зв`язку з надходженням ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2017 про тимчасовий доступ до речей та документів, які зберігаються в індивідуальному банківському сейфі, відкритому на ім`я ОСОБА_5 , було здійснено примусове відкриття індивідуального сейфу № НОМЕР_1 .
Згідно опису речей, вилучених на підставі ухвали слідчого судді від 27.06.2017 з індивідуального сейфу № НОМЕР_1 вилучено грошові кошти у сумі 51 750 доларів США та 6 250 Євро.
Відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Отже, фактично вилучення майна відбулось ще 27.06.2017, а з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся до суду тільки 11.12.2017, через 6 місяців після його вилучення, тобто з порушенням строку, встановленого частиною п`ятою статті 171 КПК України. Питання про поновлення строку звернення до суду з даним клопотанням слідчий та прокурор у клопотанні, а також в судовому засіданні, не порушують.
Як передбачено ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Слідчий суддя погоджується, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів того, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_11 .
Водночас, стороною захисту під час розгляду клопотання зазначено, що 20.11.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 укладено договір відповідального зберігання грошей, відповідно до умов якого ОСОБА_12 передав ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, у строк до 10.09.2017, грошові кошти в розмірі 55 000 доларів США та 6000 Євро. Ці доводи стороною обвинувачення не спростовані, доказів протилежного слідчому судді не надано.
Посилання прокурора на нечинність договору про відповідальне зберігання грошових коштів є безпідставним, оскільки даний договір ніким нечинним не визнавався і є дійсним в силу положень Цивільного кодексу України. З наведеного слідчий дійшов висновку, що грошові кошти не належать підозрюваному, а відтак на них не може бути накладено арешт підстав забезпечення конфіскації майна.
Пункт 1 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питанняпро арешт враховувати правову підставу для арешту майна.
Враховуючи те, що передбачені ст. 170 КПК України підстави для накладання арешту на майно відсутні, а також клопотання подано з пропущенням встановленого КПК України строку, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170173 КПК України, слідчий суддя
Клопотання засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 27 грудня 2017 р.

Повний текст ухвали виготовлений протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1