Постанова
Іменем України

15 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 326/443/15-к
провадження № 51-66 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої закрито
кримінальне провадження ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року, а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000019, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 191 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 і ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України.
Задоволено частково цивільний позов ПСП АФ «Восток» та стягнуто з ОСОБА_6 на користь зазначеного підприємства 61784 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 та стягнуто на користь останнього з ОСОБА_6 10000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ст. 356 КК України та вирішення цивільного позову скасовано, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 11 липня 2009 року в період часу з 09.00 год. до 14.00 год., будучи директором та засновником ПСП АФ «Союз», самовільно, всупереч установленому законом порядку, достовірно знаючи, що врожай на полях ДП № 2 пай № 16 пл. 8 га, ДП № 3 пай № 35 пл. 6, 68 га, ДП № 4 пай № 39 пл. 8,18 га на території Андріївської сільської ради Бердянського району Запорізької області належить ПСП АФ «Восток», діючи з особистих корисливих мотивів, надав усну вказівку працівникам ПСП АФ «Союз» ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які перебували в його підпорядкуванні на збирання врожаю ярого ячменю з вищевказаних земельних ділянок належними вказаному підприємству комбайнами та, незважаючи на те, що правомірність збору врожаю оспорювалася директором ПСП АФ «Восток» ОСОБА_8 в присутності останнього здійснив збирання зазначеного врожаю та обернув його на свою користь, таким чином заподіявши власнику ПСП АФ «Восток» в особі потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 29192 грн.
Крім того, 12 вересня 2009 року в період часу з 09.00 год. до 11.00 год., ОСОБА_6 за аналогічних обставин здійснив збирання врожаю насіння соняшника з полів ДП № 27 пай № 341 пл. 6, 5168 га та ДП № 27 пай № 342 пл. 8, 3014 га в кількості 11, 2 т та обернув цей врожай на свою користь, таким чином заподіявши власнику ПСП АФ «Восток» в особі потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 32592 грн.
В ході судового розгляду прокурором, відповідно до ст. 338 КПК України, було змінено обвинувачення ОСОБА_6 на ст. 356 КК України, однак потерпілий підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі - за ч. 2 та ч. 3 ст. 191 КК України.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 та ч. 3 ст. 191 КК України суд допустив неправильне тлумачення диспозиції вказаної статті та передчасно дійшов висновку про винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, застосувавши таким чином закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню. Зазначене залишилось поза увагою апеляційного суду, який, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги про це.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що апеляційний суд, всупереч вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги потерпілого щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191 КК України. Натомість, без безпосереднього дослідження доказів, дав їм іншу оцінку ніж ту, що дав суд першої інстанції та прийняв рішення про закриття кримінального провадження в частині засудження ОСОБА_6 за ст. 356 КК України з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, не зважаючи на те, що потерпілий під час судового розгляду наполягав на наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, посилаючись на необхідність їх кваліфікації за ч. 2, 3 ст. 191 КК України.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити. Крім того, вважала, що касаційну скаргу потерпілого слід задовольнити частково.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просили їх залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та потерпілого без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Відповідно до ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
При цьому, однією із складових обґрунтованості судового рішення є дотримання закріпленої у ст. 23 КПК України засади безпосередності дослідження доказів. Згідно з цим приписом не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали апеляційного суду зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Як убачається зі справи, не погодившись з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_8 та ПСП Агрофірма «Восток» в особі директора ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
ОСОБА_6 просив вирок суду в частині його засудження за ст. 356 КК України скасувати і закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, оспорюючи при цьому правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та доводячи правомірність користування земельними ділянками, з яких було зібрано урожай з наведенням відповідних мотивів на обґрунтування своєї позиції (т. 5 а.с. 158 - 165).
Потерпілий ОСОБА_8 ставив питання про скасування вироку суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 2, 3 ст. 191 КК України, наполягаючи на винуватості останнього у вчиненні вказаних злочинів та посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неправильну, на його думку, оцінку судом першої інстанції доказів та передчасність висновку суду про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 356 КК України. Крім того, наводив доводи на обґрунтування наявності підстав для задоволення цивільного позову ПСП АФ «Восток» у повному обсязі (т. 5 а.с. 169 - 175).
В апеляційній скарзі ПСП Агрофірма «Восток» ставилося питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, з обґрунтуванням необхідності його задоволення в повному обсязі шляхом відшкодування всієї заявленої ним суми заподіяної матеріальної шкоди (т. 5 а.с. 166 - 168).
За результатами апеляційного розгляду, суд ухвалив рішення про часткове задоволення поданих апеляційних скарг, скасування вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ст. 356 КК України та вирішення цивільного позову і закриття кримінального провадження відносно останнього в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
При цьому, як видно зі змісту ухвали, суд не навів у ній конкретних мотивів прийнятого рішення, які б ґрунтувалися на оцінці поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності і взаємозв`язку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України та на вимогах закону.
Не обґрунтувавши жодним чином підстав для залишення без задоволення апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_8 щодо необхідності постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 в зв`язку з наявністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191 КК України та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при прийнятті рішення про виправдання останнього, суд без дослідження доказів, покладених в основу вироку, прийняв рішення про необхідність закриття провадження за ст. 356 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому, викладаючи мотиви свого рішення, апеляційний суд зробивши висновок, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 356 КК України підлягає закриттю в зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення за ст. 356 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, не з`ясував належним чином позиції потерпілого про це.
Крім того, скасувавши вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд жодного рішення, передбаченого ст. 129 КПК України щодо нього не прийняв.
Колегія суддів вважає, що зміст ухвали суду апеляційної інстанції свідчить про формальний підхід до розгляду апеляційних скарг та невідповідність її вимогам статей 370, 419 КПК України.
За таких обставин, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно повно й всебічно, з використанням усіх процесуальних можливостей, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
При цьому, з огляду на касаційні вимоги потерпілого ОСОБА_8 , касаційна скарга останнього підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції задовольнити.
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3