АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

16 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2018 року,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2018 року, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006246 від 27.05.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про арешт корпоративних прав ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дослідивши матеріали долучені до клопотання, дійшов висновку, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді місцевого суду, прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2018 року та постановити ухвалу про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що слідчим суддею здійснено посилання на те, що матеріали клопотання не містять доказів, що свідчать про незаконність отримання ОСОБА_7 права власності на корпоративні права ТОВ «ВІТМЕТ». Вказане твердження, на думку прокурора, не відповідає дійсності, оскільки стороною обвинувачення надано всі необхідні дані на підтвердження обставин, викладених у клопотанні щодо дій направлених на незаконне відчуження корпоративних прав ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28). Крім того, вказане майно відповідає всім критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

На думку прокурора, в порушення вимог КПК України суд першої інстанції, не досліджуючи в судовому засіданні докази, які містяться в матеріалах провадження, надав їм оцінку, яку поклав в обґрунтування ухвали, не зазначивши мотивів неврахування окремих доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006246 від 27 травня 2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи, шляхом підробки договору купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ВІТМЕТ» від 09 березня 2017 року та протоколу №09/03-17 загальних зборів учасників ТОВ «ВІТМЕТ» змінили власника товариства і заволоділи тим самим корпоративними правами ТОВ «ВІТМЕТ» намагаючись чинити дії по відчуженню нерухомості, яка належить ОСОБА_8 .

Рішенням Господарського суду Київської області від 14 грудня 2017 року справа №911/1518/17 скасовано реєстраційний запис, яким ОСОБА_7 став власником і поновлено право власності за ОСОБА_8 .

Згідно рішення вказаного суду до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 грудня 2017 року право власності було зареєстровано за ОСОБА_8 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 04.01.2017 року станом на 04.01.2018 року власником ТОВ «ВІТМЕТ» знову став ОСОБА_7 .

Як вбачається з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 16 серпня 2017 року останній вказав, що він нікому частку у статутному капталі ТОВ «ВІТМЕТ» не відчужував, договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ВІТМЕТ» та протокол №09/03-17 загальних зборів учасників ТОВ «ВІТМЕТ» від 09.03.2017 не підписував.

12.03.2018 року постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 корпоративні права ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0006246 від 27.05.2017 року.

23.03.2018 року слідчий СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2018 року у задоволенні клопотання органу досудового розслідування було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження №0006246 від 27.05.2017 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що відсутні достатні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Разом з тим, слідчий суддя при накладенні арешту на майно не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з цим, слідчий суддя під час розгляду клопотання вдався до оцінки доказів в розумінні їх допустимості, що суперечить діючому законодавству на даній стадії досудового розслідування.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постановислідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 12.03.2018 року, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні органу досудового розслідування з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні, а саме збереження речових доказів.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Як регламентує ст. 100 КПК України - на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Також, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З урахуванням вказаних обставин для забезпечення проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на майно, оскільки необхідність арешту доведена слідчим та прокурором.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2018 року, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006246 від 27.05.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про арешт корпоративних прав ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про арешт корпоративних прав ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 задовольнити.

Накласти арешт на корпоративні права ТОВ «ВІТМЕТ» (, місце знаходження юридичної особи: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 28), що на праві власності належать ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 с і к