Справа № 507/1225/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2017 року смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
законного представника потерпілого ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєроморськ Мурманської області Російської Федерації, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого 12.02.2008 р. Любашівським районним судом Одеської області за ст.121 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 10.07.2015 р.,
в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
25 липня 2017 року близько 07 год. 30 хв. у ОСОБА_4 , який перебував в приміщенні літньої кухні, де тимчасово проживав із громадянином ОСОБА_5 та його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_2 , раптово виник протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону малолітнього ОСОБА_6 . Побачивши, що останній спав, зі столу , в тій самій кімнаті літньої кухні таємно викрав мобільний телефон «Самсунг Гелексі АСЕ 3» червоного кольору, б/к, вартістю 1100 грн., в якому були картка мобільного оператору «ЛайФ», б/к вартістю 25 грн. без грошей на рахунку, картка мобільного оператору «МТС», б/к вартістю 25 грн. без грошей на рахунку та картка пам`яті ємкістю 16 ГБ, б/к вартістю 100 грн., спричинивши матеріальну шкоду малолітньому ОСОБА_6 на загальну суму 1250 грн.
Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 , винним у вчиненні протиправних дій визнав себе повністю, щиро розкаявся та розповів, що дійсно 25 липня 2017 р. перебуваючи в приміщенні літньої кухні, де він тимчасово проживав із ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_6 викрав мобільний телефон «Самсунг».
Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію своїх дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні злочину, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також їм зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При обранні покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, одружений, має на утримані малолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, також суд враховує пом`якшуючі обставини, якими визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяного збитку, обтяжуючі обставини відсутні.
Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 достатнім буде покарання, призначене в межах мінімальної санкції ч.1 ст.185 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», так як в нього на утримані є неповнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Обставин, передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які виключають можливість застосування даного закону відносно зазначених в цій статті осіб, судом відносно, ОСОБА_4 не встановлено.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», не позбавлений батьківських прав, на день набрання чинності зазначеним Законом має сина ОСОБА_7 , якому не виповнилося 18 років і вчинив злочин невеликої тяжкості, суд вважає можливим застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Підстав, передбачених ст.ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
З а с у д и в :
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 грн.
ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного за цим вироком покарання за ч.1 ст.185 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році».
Згідно ст.100 КПК України речові докази мобільний телефон «Самсунг Гелексі АСЕ 3» із карткою мобільного оператору «Лайф» та карткою пам`яті, який передано законному представнику потерпілого ОСОБА_6 на зберігання, залишити в останнього за належністю.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Любашівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1