Провадження № 274/5532/17
УХВАЛА Провадження № 1-в/0274/196/18
І м е н е м У к р а ї н и
23.01.18 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі
секретаря судового засідання . . . . . . . . ОСОБА_2
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3
представника адміністрації . . . . . . . . . . ОСОБА_4
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5
засудженого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за заявою про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області, громадянина України, до засудження проживаючого в АДРЕСА_1 , до засудження раніше не судимого,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 засуджений 21 серпня 2001 року апеляційним судом Донецької області за ст.ст. 69; 17 ч. 2, 86-1; 142 ч. 3; 93 п.п. а, „е, „з, „і, „и, 42 ч. 1 КК України 1960 року надовічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 19.08.04 вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 змінено в порядку ст. 395 КПК України - дії ОСОБА_6 перекваліфіковано із ст. 17, ст. 86-1 КК України 1960 року на ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 2001 року, пом`якшивши покарання до шести років позбавлення волі і виключивши вказівку суду про конфіскацію майна за вказаною статтею; ОСОБА_6 вважати засудженим на підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених зазначеним законом, а також за ст.ст. 69, ч. 3 ст. 142, п.п. „а, „е, „з, „і, „и ст. 93 КК України 1960 року, на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Початок строку відбування покарання: 13 лютого 1999 року.
Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№ 70) з 27.06.05 та клопоче про зарахування строку попереднього ув`язнення до моменту прибуття у виправну колонію у строк його покарання. В судовому засіданні клопотання засуджений підтримав, вказав, що строк його перебування в СІЗО до моменту прибуття у виправну колонії підлягає зарахуванню, оскільки непереведення його з СІЗО до колонії протягом 10 днів є порушенням ст. 87 КВК та прав людини, про що є рішення Європейського суду з прав людини. Захисник ОСОБА_5 заяву засудженого підтримала з підстав, зазначених у ній.

Представник адміністрації виправної колонії та прокурор при розгляді клопотання засудженого не заперечують проти його задоволення в межах закону.

Заслухавши засудженого, захисника, представника адміністрації виправної колонії, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого підлягає частковому задоволенню.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.15 "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яка була чинною до 21.06.17 і застосовується на підставі ст. 5 КК України), засудженому ОСОБА_6 підлягає зарахуванню у строк покарання період його попереднього ув`язнення у кримінальній справі за його обвинуваченням з моменту фактичного затримання - 21.02.99 (відповідно до діючого на той момент КПК України 1960 року дозволу суду на таке затримання передбачено не було). При цьому кінцевим моментом попереднього ув`язнення відповідно до Закону України „Про попереднє ув`язнення є момент набрання вироком щодо особи законної сили, у зв`язку з чим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання. Доводи засудженого про зарахування такого періоду виходять за межі судового розгляду, оскільки з часу набрання вироком законної сили ОСОБА_6 вже набув статус засудженого до довічного позбавлення волі, відповідно на нього розповсюджувались положення норм іншого, а не ч. 5 ст. 72 КК України, Закону України "Про попереднє ув`язнення", законодавства - ст. 64 КК України та положення КВК України, в тому числі і норми, на які посилається засуджений. Доводи про порушення прав засудженого під час виконання покарання у виді довічного позбавлення волі виходять за межі судового розгляду у цьому кримінальному провадженні і засуджений відповідно до чинного законодавства, в тому числі і з врахуванням рішень Європейського суду з прав людини, має право оскаржити дії (бездіяльність) державних органів в цій частині в окремому порядку. Рішення судів апеляційної інстанції у інших кримінальних провадженнях не мають преюдиціального значення для суду, який вирішує питання в порядку виконання вироку, у зв`язку з чим суд не може використовувати висновки апеляційного суду Чернігівської області за доводами засудженого.
Згідно з постановою судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 26.10.17 положення частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, і так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.
На даний час ОСОБА_6 відбуває основне покарання у Бердичівській виправній колонії (№70) за вироком апеляційного суду Донецької області від 21.08.01 у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до вироку початком строку відбування покарання засудженому визначено момент його затримання, а саме 21.02.99. Вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 19.08.04, тому засудженому ОСОБА_6 в строк покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 21.02.99 до дня набрання вироком законної сили - 19.08.04.
Керуючись статтями 5, 72 КК України, статтями 369, 372, 537, 539 КПК України, суд
постановив:
Заяву засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк основного покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду Донецької області від 21.08.01, строк попереднього ув`язнення з 21.02.99 до 19.08.04 за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в ред від 26.11.15), з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.
Головуючий ОСОБА_1