АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

особи, яка подала скаргу ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника СВ Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речового доказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на квартиру та на майно яке в ній знаходиться. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000771 є не лише квартира, а й все майно, яке в ній знаходиться, а тому, на думку ОСОБА_5 , арешт на саму лише квартиру є неповним та не досить дієвим заходом забезпечення кримінального провадження.

Також, в поданій апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без його повідомлення, а копію постановленого судом рішення ним було отримано 03 жовтня 2017 року. Подати апеляційну скаргу протягом п`ятиденного терміну після отримання копії ухвали він не мав змоги через зайнятість в іншому процесі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги і клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 не був повідомлений про розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно, копію судового рішення останній отримав 03 жовтня 2017 року, колегія суддів, виходячи з доводів клопотання скаржника, приходить до висновку, що строк на оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин, а тому вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, дотримався.
Так, Солом`янським УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000771 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , з метою збереження речового доказу.

Постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 31 липня 2013 року вказану квартиру було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000771.

Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність квартири АДРЕСА_1 , критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вона може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що арешту підлягає не лише квартира, а й усе майно, що в ній знаходиться, у зв`язку з чим вважає ухвалу слідчого судді незаконною, то слід зазначити наступне.

Так, ст. 171 КПК України містить вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна, згідно яких в клопотанні, серед іншого, має бути зазначено перелік майна, що належить арештувати. Під час розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 170 КПК України. Чинний кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглядати питання про арешт майна лише в межах поданого клопотання.

Враховуючи ті обставини, що слідчий звернувся з клопотанням про арешт квартири, слідчий суддя, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, не мав права вирішувати питання про арешт майна, яке в ній знаходиться.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання начальника СВ Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5282/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1