Справа № 473/4032/17
Номер провадження 1-в/473/13/2018
УХВАЛА
іменем України
"22" січня 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, сімейний стан одружений, не судимого, засудженого 03 жовтня 2011 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року /Справа №473/525/16 к, Провадження № 1-В/473/357/2016/, строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2009 року по 19 січня 2012 року /02 роки 07 місяців 08 днів/ зараховано в строк відбуття основного покарання у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, який діяв до 20 червня 2017 року включно, «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72», з 21 липня 2016 року до теперішнього часу утримується під вартою в державній установі «Миколаївський СІЗО».

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

В С Т А Н О В И В :
До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в державній установі «Вознесенська виправна колонія №72», і з 21 липня 2016 року по теперішній час утримується під вартою в державній установі «Миколаївський СІЗО», за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2011 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна та якому ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року /Справа №473/525/16к, Провадження № 1-В/473/357/2016/, строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2009 року по 19 січня 2012 року /02 роки 07 місяців 08 днів/ зараховано в строк відбуття основного покарання у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, який діяв до 20 червня 2017 року включно, «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». /а.с. 2, 25/.

Початок строку: 11 червня 2009 року. Кінець строку: 03 листопада 2019 року.

В клопотанні поданому до суду, засуджений ОСОБА_7 зазначив, що він відбув більше ? частин призначеного судом основного покарання. У період відбування покарання зауважень та заохочень не мав, на протязі з 21 липня 2016 року по теперішній час утримувався в державній установі «Миколаївський СІЗО», режиму утримування не порушував, в зв`язку з чим просив суд звільнити його умовно достроково від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 та зазначав, що за весь період відбування основного покарання засуджений ОСОБА_7 заохочень не має, мав одне стягнення за зберігання забороненої речі, яке погашено у встановленому законом порядку, він не став на шлях виправлення і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Проте, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 та матеріали судової справи відносно нього, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується задовільно, заохочень та стягнень не має. /а.с. 33, 34/.
З 21 липня 2016 року по теперішній час засуджений ОСОБА_7 утримується під вартою в державній установі «Миколаївський СІЗО».

За час відбування основного покарання засуджений ОСОБА_7 намагався дотримуватись норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи, спальне місце та приліжкову тумбочку утримував у чистоті та порядку, мав охайний зовнішній вигляд, дотримувався правил санітарно гігієнічних норм. На примисловій зоні установи не працював. Участі у суспільному корисному житті відділення та программах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймав. Підтримував зв`язок з рідними шляхом листування та побачень, отримував від них посилки та передачі. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримував з ними рівні та доброзичливі стосунки. У скоєних злочинах не розкаювався.

Відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 лютого 2017 року /Справа № 473/3740/16-к, Провадження № 1-В/473/894/2016/, яка набрала законної сили 11 травня 2017 року, відповідно до ухвали Апеляційного суду Миколаївської області /Провадження № 11-кп/784/296/17/, про розгляд матеріалів в порядку статті 82 КК України на засудженого ОСОБА_7 , засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким в порядку ст.82 КК України, як не твердо ставшого на шлях виправлення. /а.с. 26 27, 28 32/.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2011 року, в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період з 15 лютого 2017 року до 22 січня 2018 року, засуджений ОСОБА_7 не змінив свого відношення до порядку відбування основного покарання за вироком суду, не довів, що він твердо став на шлях виправлення, і своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. Він не працевлаштований в установах відбування основного покарання, за весь період відбування основного покарання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 відсутній облік працевлаштування, виконання норм виробітку та нарахування заробітної плати засудженому, у скоєних злочинах він не розкаюється. За даний період заохочень та стягнень не мав.

Вищевказані обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно достроково звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України,

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд також виходить з вимог ст.6 КВКУ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВКУ, в иправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.6 КВКУ - р есоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВКУ о сновними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_7 , які б на думку суду створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.130 КВКУ до засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування основного покарання за вироком суду, жодного разу не були застосовані заходи заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВКУ та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Надані в судовому засіданні засудженим ОСОБА_7 матеріали, що характеризують його як особу, а також письмові матеріали за його зверненням до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на переконання суду, не доводять успішність процесу виправлення засудженого ОСОБА_7 /а.с. 38 46/.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2011 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Наявність даних обставин у сукупності, приводять суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, тому в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03 жовтня 2011 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб з дня її оголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.
Суддя: ОСОБА_1