Дата документу 12.12.2017 Справа № 554/9872/17

Провадження № 1-кс/554/5556/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2017 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Виходячи з положення ч. 2 ст. 170 КПК України «Накладення арешту на майно» п. 1): «Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів», що в даному випадку є дуже важливо і суттєво, так як для з`ясування обставин механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та встановлення причинного зв`язку між діями учасників пригоди та наслідками, які настали, а в даному конкретному випадку спричинення смерті, що неможливо встановити без дослідження транспортного засобу на якому залишилися сліди кримінального правопорушення.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Власник майна у судове засідання не з`явився, проте відповідно до його заяви він не заперечує проти задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно.
Суд, вислухавши думку слідчого, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом, а для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження призначено відповідні експертизи, для забезпечення проведення яких є необхідність у накладенні арешту на автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Ураховуючи викладене та можливість використання автомобіля як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна та задоволення клопотання.
При цьому, арешт потрібно накласти на автомобіль із позбавленням права його відчуження, розпорядження, використання до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку з огляду на положення ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки незастосування заборони на використання майна, а також заборони розпоряджатися таким майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого задовольнити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1