Справа № 570/3022/17
Провадження № 1-кп/163/147/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
про призначення судового розгляду
11 жовтня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

провівши в залі суду в м.Любомль підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000006 від 17.02.2017 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311 КК України, -

в с т а н о в и в :
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311 КК України надійшов на розгляд Любомльського районного суду Волинської області 25.09.2017 року за підсудністю в порядку ч.1 ст.32, ч.1 ст.34 КПК України.
Ухвалою від 27.09.2017 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив позицію про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, який просив проводити у відкритому судовому засіданні з участю обвинувачених та їх захисника. Разом з тим, висловив позицію про недоцільність виклику свідків на даній стадії судового провадження.
Крім цього, прокурор заявив письмові клопотання про продовження строків запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обох обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 17.12.2017 року, мотивуючи їх наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Існування зазначених ризиків прокурор обґрунтував тим, що обвинувачені звинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, вчинених в особливо великих розмірах, у складі організованої злочинної групи, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна, тому, враховуючи тяжкість покарання, обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду та, окрім цього, про існування такого ризику свідчить й те, що інший підозрюваний у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_9 , після звільнення його з-під варти під заставу, переховується, у зв`язку із чим його оголошено в розшук. Оскільки ОСОБА_9 перебуває на волі, тому є достатні підстави вважати про його можливий влив на обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в разі їх перебування на волі з метою надання неправдивих показань та уникнення кримінальної відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення. Обвинувачені тривалий час працювали за кордоном, де мають багато знайомих та друзів, а мати обвинуваченого ОСОБА_6 тривалий час перебуває у Республіці Італія, що у своїй сукупності вказує на можливість їх переховування, як на території України, так і за кордоном. Упродовж досудового розслідування обвинувачені неодноразово змінювали показання та на даний час: ОСОБА_6 свою вину не визнає повністю і заперечує свою причетність до інкримінованих йому злочинів, а ОСОБА_7 вину визнає частково, тому є підстави вважати, що, перебуваючи на волі, вони можуть знищити, спотворити документи (квитанції, накладні, записники, блокноти, магнітні та інші носії інформації, тощо), які стосуються придбання прекурсорів, їх подальшого збуту, а також інших документів, які вказують на їх причетність до вчинених кримінальних правопорушень. Також, перебуваючи на волі, обвинувачені матимуть можливість вливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. Оскільки вказані ризики існували на стадії досудового розслідування та на даний час не зменшились, тому перебування обвинувачених на волі унеможливить проведення повного та об`єктивного судового розгляду та виконання вимог ст.ст.2, 28 КПК України, у зв`язку із чим запобігання зазначеним ризикам неможливе шляхом застосування щодо останніх більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Крім цього, враховуючи високий рівень матеріального забезпечення обвинувачених, про що свідчить кількість вилученої у них валюти під час проведеного огляду місця події та обшуку за їх місцем проживання, прокурор вважає, що розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, не може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, тому просив, у разі обрання обвинуваченим даного заходу забезпечення кримінального провадження, збільшити максимальний розмір застави, що передбачений ч.5 ст.182 КПК України.
Захисник обвинувачених вважав можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду, у який викликати учасників судового провадження, однак заперечив проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, вважаючи їх безпідставними, оскільки ризики, зазначені у ч.1 ст.177 КПК України, на даний час відпали. Зокрема, обвинувачені не мають наміру переховуватись від суду, так як закордонні та інші паспорти у них вилучені, вони мають постійне місце проживання, усі речові докази, які мають суттєве значення для кримінального провадження уже були вилучені, свідків допитано, іншого кримінального правопорушення вони вчиняти наміру не мають, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Посилаючись на повне зібрання у кримінальному провадженні усіх необхідних доказів, відсутність в обвинувачених кримінального минулого, їх позитивні характеристики, всестороннє сприяння досудовому розслідуванню, надання викривальних показань, не перебування на психоневрологічному та наркологічному обліках, а також формулювання обвинувачення, яке вказує на відсутність кримінально-караних діянь, вважає, що одна лише санкція інкримінованих злочинів не може слугувати обґрунтуванням тримання обвинувачених під вартою, оскільки це є істотним порушенням прав і свобод людини, положень Європейської Конвенції «Про захист прав людини», тому просив змінити кожному обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, про що суду подав письмове клопотання. Разом з тим, вказав на незаконність утримання обвинувачених під вартою, оскільки термін дії ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2017 року закінчився 17.08.2017 року, а колегія суддів Рівненського районного суду своєю ухвалою від 18.08.2017 року безпідставно продовжила строк тримання обвинувачених під вартою, тобто судом продовжено дію закінченого строку запобіжного заходу. Просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Обвинувачені повністю підтримали позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.
Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, в ході досудового розслідування та в підготовчому судовому засіданні угоди між сторонами не укладено, підстави, передбачені п.п.4-8 ч.1, ч.2 ст.284 КПК України, для закриття провадження відсутні.
Підсудність кримінального провадження визначена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2017 року.
Відтак, відсутні перешкоди для призначення судового розгляду, а тому його слід призначити на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, визначивши дату, місце його проведення та склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.
За змістом ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання сторін кримінального провадження суд дійшов наступних висновків.

В силу ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Висновок суду щодо доцільності дії саме такого запобіжного заходу повинен ґрунтуватись на оцінці усіх обставин справи та даних про особу.

Судом встановлено, що ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20.02.2017 року та від 24.02.2017 року щодо обвинувачених: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно, обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави: ОСОБА_7 в розмірі 130000 грн., ОСОБА_6 128000 грн.

Згідно ухвал слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2017 року обом обвинуваченим продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.08.2017 року.

18.08.2017 року в підготовчому судовому засіданні Рівненським районним судом винесено ухвалу про продовження обвинуваченим строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до 17.10.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Поряд з цим, суд враховує закріплений у п.9 ч.1 ст.129 Конституції України принцип обов`язковості судових рішень та положення ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що давати оцінку законності чи незаконності ухваленим судовим рішенням суду першої інстанції уповноважені виключно суди вищої інстанції, якими в даному випадку є апеляційний суд та суд касаційної інстанції, а тому ухвала Рівненського районного суду від 18.08.2017 року станом на сьогоднішній день є чинною, а від так є діючим продовжений відносно обвинувачених термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, суд враховує характер та тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також покарання, яке їм загрожує в разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованих їх кримінальних правопорушень, які, згідно обвинувального акта мали місце у складі стійкої групи з розподілом ролей, наявність в обвинувачених знайомств за кордоном, а в обвинуваченого ОСОБА_6 також тривале перебування його матері у Республіці Італія, оголошення у розшук іншого підозрюваного, щодо якого проводилось досудове розслідування в рамках цього ж кримінального провадження, який зник після внесення грошової застави, як обраної щодо нього міри запобіжного заходу, і на даний час переховується від органу досудового розслідування, тобто перебуває на волі, що у своїй сукупності дає підстави вважати про існування ризику можливого переховування від суду й обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
У кримінальному провадженні судовий розгляд не розпочато, відповідно, свідків та інших учасників судового провадження не допитано, тому, в силу ч.4 ст.95 КПК України, суд також вважає доведеним ризик можливого незаконного впливу на зазначених учасників судового провадження зі сторони обвинувачених.

Таким чином, суд знаходить підстави вважати доведеними ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
В той же час, суд не знаходить належного обґрунтування сторони обвинувачення у наявності, передбачених п.п.2,4 ч.1 ст.177 КПК України, ризиків щодо можливості обвинувачених знищити або приховати речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, можливості перешкоджання обвинуваченими об`єктивному розгляду кримінального провадження іншим чином, оскільки конкретних речей і документів, які не встановлені досудовим розслідуванням, прокурором не наведено, а також не конкретизовано способу перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.
Враховуючи наявність двох ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що їх запобігання можливе шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме, у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобового залишення житла та з використанням електронних засобів контролю.
Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Такий вид запобіжного заходу, на переконання суду, буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинувачених та виконання покладених на них обов`язків, а тому в задоволенні клопотання прокурора відмовляє.
З вищенаведених підстав доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченим запобіжного заходу на особисте зобов`язання на увагу суду не заслуговують. З приводу формулювання обвинувачення, яке побудоване на встановлених досудовим розслідуванням фактах та обставинах, то питання фактичних обставин кримінальних правопорушень та доведеності складів інкримінованих злочинів, правової кваліфікації на даній стадії судового провадження судом не розглядається та оцінка зібраних у кримінальному провадженні доказів не дається.
Керуючись ст.ст.177, 181, 314, 315 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000006 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.305, ч.2 ст.27 ч.3 ст.311 КК України, на 14 годину 30 хвилин 15 листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні, яке проводити в приміщенні Любомльського районного суду (вул. Ярослава Мудрого, 3, м. Любомль, Волинська область) з участю прокурора.
Застосувати відносно кожного обвинуваченого: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителів АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 11 грудня 2017 року включно.

Заборонити обвинуваченим: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без дозволу суду цілодобово залишати місце свого постійного проживання: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинувачених: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- з`являтись на виклик суду, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це суд;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем їх проживання.

Згідно вимог ч.4 ст.181 КПК України, орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

На судовий розгляд викликати обвинувачених та їх захисника.
Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3