Код суду 233 Справа № 233/451/18
Вирок
Іменем України
13 квітня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кременчук Полтавської області, громадянин України, має вищу освіту, не одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює у ТОВ «Арівер» на посаді механіка транспортного відділу, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
22 лютого 2017 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи на достатніх правових підставах технічно справним вантажним фургоном марки «DAF 95 ХF430» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Олекси Тихого (Правобережна) в м. Костянтинівки, Донецької області з боку м. Дружківка в напрямку центру міста.
Під час руху в районі будинку №494, діючи в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, який регламентує: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, в момент виходу пішохода на проїжджу частину, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу вліво, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перетинав проїжджу частину справа-наліво відносно руху вантажного фургона та в момент наїзду був звернений лівою передньо-боковою частиною тіла до транспортного засобу.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 загинув на місці події та йому були спричинені наступні тілесні ушкодження: ділянки осаднення шкіри голови і обличчя, забита рана обличчя, забій м`яких покровів голови, багатоуламковий перелом кісток основи черепа, розрив твердої мозкової оболонки, субарахноїдальні крововиливи, лівосторонні прямі переломи ребер, забій легень і серця, розрив правої частки печінки, які мають ознаки тяжких тілесних, ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_7 є тупа травма голови, грудної клітини, живота, що супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, забоєм та розривом внутрішніх органів, що ускладнилось розвитком шоку.
Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_7 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі. Щиро каявся.
Потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 22 лютого 2017 року він о 12 годині розмовляв по телефону зі своїм батьком ОСОБА_7 . Як він зрозумів з розмови батько знаходився в нетверезому стані. Після чого, у вечері, він дізнався про трагедію. Обвинуваченого пробачив та просив суд покарати його мінімально.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та, приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорювали встановлені фактичні обставини, за яких скоєно кримінальне правопорушення, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не виявлено.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він не позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років.
Прокурор та потерпілий в судовому засіданні не заперечували проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Відповідно до ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не позбавлений батьківських прав щодо свої неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці дані підтверджені свідоцтвом про народження дитини та повідомленням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Автозаводська районна адміністрація від 05 квітня 2018 року № 01-43/484.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені і він наполягав на її застосуванні.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання речових доказів суд вирішує згідно з ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370,371,374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.
Речовий доказ вантажний автомобіль марки «DAF 95 ХF430», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити на зберіганні у ОСОБА_5 .
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення надіслати/вручити учасникам судового провадження.
Суддя ОСОБА_1