АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4262/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 та накладено арешт шляхом заборони його відчуження та користування, з метою збереження речових доказів, на автомобіль марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску; свідоцтво про реєстрацію т/з на автомобіль марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску; ключі від автомобіля марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, які було вилучено при обшуку 30.06.2017 року за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського 93-Б.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, до речових доказів та прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат зазначає, що обшук та вилучення майна проведено 30.06.2017 року, а розгляд клопотання слідчого відбувся лише 11.07.2017 року, а отже з порушенням строків визначених чинним КПК України.
Далі в апеляційній скарзі апелянт вказує на порушення судом вимог ст. 172 КПК України, через відсутність повідомлення про розгляд клопотання власника майна та його представника.
Також автор апеляційної скарги зазначає, що під час обшуку майна, ОСОБА_11 не було надано ухвалу слідчого судді на підставі якої проводився обшук, як і не надано підтвердження повноважень осіб, які здійснювали обшук.
Крім того, представник посилається на невідповідність вилученого майна з тим майном, яке було вилучено фактично, а розмір шкоди завданий даним кримінальним правопорушенням не є неспіврозмірним розміру конфіскації майна.
Одночасно апелянт вказує, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи яка її оскаржує, а її копію власником майна отримано 01.08.2017 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймали, оскаржувану ухвалу отримали 01.08.2017 року, апеляційна скарга подана до суду 07.08. 2017 року, з урахуванням вихідного дня, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0008855, відомості про яке 27.06.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони його відчуження та користування, з метою збереження речових доказів, на автомобіль марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску; свідоцтво про реєстрацію т/з на автомобіль марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску; ключі від автомобіля марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, які було вилучено при обшуку 30.06.2017 року за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського 93-Б, яке ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Дослідивши апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що доводи в частині того, що під час обшуку майна ОСОБА_11 не надано ухвали про обшук, як і не надано повноважень осіб, які здійснювали обшук, порушення строку звернення слідчого з клопотанням до суду, те, що розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна відбувся без повідомлення власника майна, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування, і до яких наведені підстави не належить.

Посилання адвоката на те, що розмір шкоди завданим кримінальним правопорушенням не відповідає вартості арештованого майна, підлягає з`ясуванню у разі накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що в даному випадку не мало місця, оскільки арешт накладено з метою забезпеченні збереження речового доказу.

Крім того, не заслуговують на увагу і твердження апелянта про невідповідність вилученого майна з фактично вилученим, оскільки в клопотанні слідчий ставить питання про арешт автомобіля, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього, що відповідає фактично вилученому переліку майна.

Разом з тим, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність клопотання слідчого в частині обмеження користування автомобілем, оскільки жодних доказів на підтвердження необхідності такого втручання у права та свободи власника майна матеріали справи не містять. Не наведено такого обгрунтування і прокурором в судовому засіданні.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині заборони користування транспортним засобом, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_9 , та накладено арешт шляхом заборони його відчуження та користування, з метою збереження речових доказів, на автомобіль марки «Део Ланос» н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску; свідоцтво про реєстрацію т/з; ключі від даного автомобіля, які було вилучено при обшуку 30.06.2017 року за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського 93-Б, скасувати в частині заборони користування транспортним засобом.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4