Справа № 206/5494/15-к
Провадження № 1-кп/206/6/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" вересня 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді- ОСОБА_1 ,
за участю секретарів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001206 від 15.07.2014 року за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого на посаді машиніста-інструктора в Дніпропетровському Локомотивному Депо, з вищою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_14 ,
потерпілої - ОСОБА_15 ,
представник потерпілої - ОСОБА_16
в с т а н о в и в:
11.07.2014 року близько 23.30 години у ОСОБА_9 , який знаходився за місцем свого проживання, в квартирі АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, які склалися після розірвання шлюбу між ним і його колишньою дружиною ОСОБА_15 та розподілу спільного майна подружжя, під час сварки раптово виник умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 близько 23 години 30 хвилин 11.07.2014 року, знаходячись в приміщенні кухні вище зазначеної квартири, стоячи обличчям до ОСОБА_15 , умисно наніс їй один удар рукою в плече, від чого остання вдарилась об стіну спиною та головою. Намагаючись уникнути конфлікту, ОСОБА_15 стала покидати приміщення кухні, однак ОСОБА_9 продовжуючи злочинні дії, своєю ногою вдарив ОСОБА_15 по спині, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: забою, підшкірних гематом в поперековій області та правого плечового суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта №4561-е від 24.11.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 не визнав та суду пояснив наступне. 11.07.2014 року він прийшов додому, однак потерпіла ОСОБА_15 його до квартири не впустила. Він викликав співробітників міліції та зайшов до квартири разом із ними приблизно о 23:30 год. Коли співробітники міліції уїхали, він пішов на кухню для того, щоб приготувати собі вечерю, але до кухні зайшла ОСОБА_15 разом з їх спільною донькою, які почали провокувати сварку з приводу води, якою він скористався, коли мив м`ясо. В процесі сварки ОСОБА_15 схопила пляшку з водою та почала його нею лупцювати, потім схопила стілець, який стояв біля столу, та почала ним його бити. Від першого удару він прикрився рукою, але від нього залишись рани на руці, а від наступного удару об його голову стілець зламався, намагаючись захиститись від потерпілої , він став тримати її лівою рукою за праве плече. Після чого він сів за стіл та викликав наряд міліції. Донька в момент сварки знаходилась на кухні, у сутичку не втручалась. Після інциденту донька побігла та покликала сусідку ОСОБА_17 .
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_9 вони розлучені, мають спільних дітей та квартиру. 11.07.2014 року близько 23 год. до їх спільного помешкання у квартиру АДРЕСА_3 прийшов обвинувачений ОСОБА_9 . Спочатку вона його не впускала, оскільки останній напередодні в судовому засіданні по цивільній справі вказав суду, що він не проживає в цій квартирі, і вона бажала зафіксувати вказану обставину за участю працівників міліції. Потім обвинувачений викликав працівників міліції для того, щоб зайти до помешкання. Зайшовши до квартири , він пішов на кухню, а вона з донькою - в кімнату. Згодом вона почула, що обвинувачений у кухні перевіряє їхні меблеві шухлядки. Коли зайшла туди, то знаходились обличчям до обличчя з обвинуваченим, вона стояла ближче до виходу, а він перебував між плитою та мийкою, в процесі словесної сварки вона отримала від обвинуваченого удар в обличчя, потім він схопив її за плечі та вдарив об стіну головою. Після чого, коли вона виходила з кухні, отримала удар в спину у поперекову зону, від якого впала, а потім отримала ще один аналогічний удар, тоді вона вхопилась за стілець, за допомогою якого стала захищатись від обвинуваченого, він потягнув стілець за ніжку та вдарився головою об його кут. Донька знаходилась у цей час в дверному отворі. Після чого донька і обвинувачений викликали працівників міліції, які по приїзду викликали ОСОБА_9 бригаду «швидкої» мед допомоги, оскільки у нього була кров. Наступного дня, коли вона мила голову, то відчула запаморочення, тому викликала теж «швидку» допомогу. Загалом внаслідок його удару ногою в спину та головою об стіну отримала струс головного мозку, та через це була госпіталізована до лікарні № 6, де пробула 5 днів, потім перебувала вдома під наглядом лікаря. Продовжила процес лікування у приватній клініці, оскільки було зручніше туди діставатися. Крім того лікар-невропатолог перебував у відпустці, а тому вправніше їй було звернутись до приватного медичного центру.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що в липні 2014 року її батько, обвинувачений ОСОБА_9 , прийшов додому приблизно о 23:00 год., коли вони з матір`ю вже збирались відпочивати. Однак мати його не впускала додому, відчинила двері лише на вимогу працівників міліції. Мати пішла на кухню, а вона (свідок) - за нею, батько у цей час лаявся з матір`ю, кажучи, що вони з`їли його харчі, вдарив матір по щоці та, взявши за плечі, штовхнув, потім двічі вдарив по спині, а потім почав показово обливати її водою, яку вони з потерпілою принесли раніше. Мати впала на коліно і схопила стілець, але не втримала його, і він впав батькові на голову. Після чого вона (свідок) побігла до сусідки, злякавшись того, що може щось погане трапитись із матір`ю, батько мав дуже жахливий вигляд. Він викликав собі «швидку» допомогу, а вона (свідок) - наряд міліції. У матері були синці на руці, вона скаржилась на біль у голові, а наступного дня викликала «швидку» допомогу та пролежала у лікарні близько тижня.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду показав, що у нічний час приблизно на початку липня 2014 року приїхав за викликом чоловіка у складі наряду міліції на ж/м Північний у зв`язку з тим, що за словами чоловіка він не може потрапити до себе додому, оскільки його не впускала дружина. По приїзду наряду міліції з`ясувалась, що жінка не хотіла впускати чоловіка, оскільки він напідпитку, але після розмови із співробітниками міліції вона обвинуваченого все ж таки впустила. Через деякий час позвонила жінка та повідомила, що чоловік влаштував сварку, і у них обох є тілесні ушкодження. Виїхавши на адресу вдруге, він побачив, що в квартирі розкидані речі, жінка плаче, на її шиї була червона полоса та сліди від пальців, а чоловік витирав голову вологим рушником, оскільки у нього там була кров. В квартирі також знаходилась дівчинка. Вони відібрали пояснення, склали протокол огляду місця події, що і передали у подальшому в чергову частину райвідділу міліції.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона є сусідкою обвинуваченого та потерпілої. В той вечір до неї прибігла їх перелякана донька, та повідомила, що між батьками була бійка. Зайшовши до квартири сусідів, вона ( свідок) побачила, що у сусідки ОСОБА_15 чи то на шиї , чи то на щоці була кров, а сусід ОСОБА_9 витирав голову, свідком самого конфлікту вона не була та пояснила, що це був не перший випадок сварки між сусідами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що він на той час працював слідчим в Самарському РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, був у складі слідчо- оперативної групи. У той день надійшов виклик до чергової частини райвідділу міліції, що чоловіка не впускають додому. Вони виїхали за адресою та владнали конфлікт. Однак приблизно через 15-20 хвилин знов надійшов виклик від чоловіка про спричинення йому тілесних ушкоджень. Коли вони приїхали, то прийняли заяву від чоловіка, опитали всіх, навіть доньку. В кухні квартири був безлад, розкидані речі, розлита вода та кров на підлозі. ОСОБА_22 був у шоковому стані, тримав на голові ганчірку, пояснював, що жінка вдарила його по голові, вона ( ОСОБА_22 ) також перебувала у шоковому стані, пояснювала, що в них трапився конфлікт через воду та харчі, видимих синців у неї не було та були почервоніння на лівій руці та в області передпліччя. «Швидка» госпіталізувала чоловіка, в цей же вечір, десь через годину надійшов виклик з лікарні від потерпілої, хоча по їх приїзду їй також було роз`яснено право на звернення до медзакладу. Після цього (того ж дня чи вночі наступного дня, більш точно вказати не зміг) вони приїхали до лікарні, ОСОБА_22 знаходилась у приймальному відділенні, її обличчя було опухле, з приводу чого вони взяли довідку про її первинний діагноз.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що працює лікарем-невропатологом в 6 МКЛ. Підтвердила діагноз, виставлений лікарем «швидкої» меддопомоги про наявність забою голови у потерпілої, виключити який вона, як лікар, не має права, оскільки робиться для цього томограма. Потерпіла лежала в хірургічному відділенні під питанням вона (свідок) поставила діагноз «перелам щелепи». Струс мозку може проявлятися на протязі 7 днів після травми.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив суду, що він є лікарем-хірургом міськлікарні № 6 . Згідно записів в історії хвороби потерпіла ОСОБА_15 поступила до них у відділення 14.07.2014 року о 22 год. 27 хв. з діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку». В приймальному відділенні її було оглянуто черговим лікарем-хірургом, вона звернулась через три дні після отримання травм, їй було зроблено рентгенограму черепа в обох проекціях, також проведено огляд у невропатолога та направлено на лікування у хірургічне відділення (згідно протоколу). При надходженні хвора була оглянута лікарем-невропатологом, про що маються записи, потім хвора перебувала під наглядом завідуючої відділенням ОСОБА_25 . Хворій було призначено лікування в повному обсязі. Наступного дня хвору також було оглянуто завідуючою та окулістом. Він і сам проводив її огляд кожен день. При виписці 18.07.2014 року її також було оглянуто завідуючою відділенням, виписка була проведена за ініціативою хворої, отже її було виписано на амбулаторне лікування із діагнозами: закрита ЧМТ, струс головного мозку, в лікарні діагноз перелам щелепи не підтвердився. Симптоми ОСОБА_15 за ознаками поставленого діагнозу співпадали як з суб`єктивної так і з об`єктивної сторони. Свідок додав, що при струсі головного мозку не завжди маються сліди від ударів.
Допитана в судовому засіданні сідок ОСОБА_25 пояснила суду, що вона працює на посаді завідуючої другим хірургічним відділенням 6 МКЛ, підтвердила діагноз, який було встановлено потерпілій, пояснила, що в неї було зафіксовано порушення руху та явні ознаки струсу головного мозку. Ці ознаки симулювати не можливо, оскільки вони проявляються в тремтінні рук, хиткості в позі Ромберга, світлобоязні очей. Потерпіла весь час закривала обличчя подушкою, так як сонце сильно сліпило очі і це викликало погіршення стану здоров`я, головні болі. Виписка відбулась за клопотанням самої ОСОБА_22 , оскільки на той момент всі ліжка в палаті були зайняті, так як в лікарню стали надходити поранені з зони АТО.
Таким чином, суд вважає доведеним та встановленим факт сварки, яка відбулась 11.07.2014 року близько 23.30 між обвинуваченим ОСОБА_9 , та потерпілою ОСОБА_15 , в наслідок яких обвинувачений наніс потерпілій удари в область плеча та спини, спричинивши останній забій, підшкірну гематому в поперековій області та правого плечового суглобу, тобто легкі тілесні ушкодження , що мають незначні скороминущі наслідки, що повністю узгоджується з письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, та з висновками судово-медичних експертиз.
Крім вищезазначеного вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується дослідженими безпосередньо в судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, відповідно до ст.23 КПК України, а саме:
-висновком судово- медичного експерта № 6541 е від 24.11.2014 року про те, що забій та підшкірна гематома в поперековій області та в області правого плечового суглобу потерпілої ОСОБА_15 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки ( т. 1 а.п. 47-49);
-додатковим висновком експерта № 3963е від 21.10.2016 року, відповідно до якого:
за даними медичної документації (медична карта стаціонарного хворого № 0825114 внесена у висновок експерта ОСОБА_26 № 4561е від 24.11.2014 року) та відповідно проведеною консультацією лікаря-нейрохірурга у гр. ОСОБА_15 наявний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, який встановлений на основі скарг, факту втрати свідомості, неврологічної симптоматики (ністагм, інтенція при виконанні координатор них проб).
Діагноз: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку встановлюється не лише на підставі скарг обстеженого, які можуть проявлятися на різну добу від моменту отримання тілесних ушкоджень такі, як: головний біль, нудота, слабкість, запаморочення голови, сонливість, а і за наявності неврологічної симптоматики.
Під час проведення слідчого експерименту 14.02.2015 року свідок ОСОБА_9 вказав, що він із зусиллям утримував ОСОБА_15 за праве плече, тобто локалізація та характер виявленого у ОСОБА_15 тілесного ушкодження в області правого плечового суглобу не суперечить механізму його спричинення , на який вказував свідок в ході проведення слідчого експерименту.
В ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 не вказував механізм заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та підшкірної гематоми в поперековій області.
В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_15 (без урахування не оговорених у протоколі дописок між рядків) вказувала на нанесення удару кулаком в область щоки та нанесення удару ногою в область спини, тобто виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та підшкірної гематоми в поперековій області не суперечать механізмам їх спричинення, на які вона вказувала в ході проведення слідчого експерименту.
В ході проведення слідчого експерименту механізм отримання тілесного ушкодження у вигляді: гематоми правого плечового суглобу ОСОБА_15 не вказувала (не пам`ятає). (т. 3 а.п. 161-169).
Висновком експерта № 4561е від 24 листопада 2014 року, згідно якого у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та підшкірних гематом в поперековій області та в області правого плечового суглобу, які їй було спричинено не менш як 2-х механічних дій тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). Враховуючи характер і локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, дані документації можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто і в термін, на який указує обстежена та слідчій у постанові.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Решта виявлених тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (т. 1 а.п. 47-49).
Протоколом проведення слідчого експерименту, з фототаблицею до нього, від 13.02.2015 року, відповідно до якого, було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 , в присутності спеціаліста, під час якого останній показав обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , те що він із зусиллям утримував її праве плече, а вона у цей час наносила тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 79-81).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 644е від 16.02.2015 року, у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та підшкірних гематом в поперековій області та в області правого плечового суглобу. Локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення на який вказує ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 77-78).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 14.02.2015 року, було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_15 , під час якого остання вказала обставини та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, та показала, що ОСОБА_9 знаходився на кухні, ставши спиною до стіни, так як вона стояла під час сварки з обвинуваченим з права від вхідних дверей кухні, розповіла, що робив обвинувачений під час того , як вона знаходилась біля стіни. За допомогою статиста, котрого поставила до стіни, показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, потім вказала, що колишній чоловік штовхав її об стіну, імітуючи удари спиною. Після чого ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_9 поставив флягу з водою на кухонний стіл з ліва від мийки, після зробленого йому зауваження, та вилив їй з фляги воду на голову, і вона потім попрямувала на вихід з кухні. Після чого показала, що їй було нанесено два удари в спину, після чого вона нахилилась та присіла навколішки. Далі показала, що вона схопила стілець обома руками за ніжки та боронилась від ударів ОСОБА_9 , і як він сам впав, коли вона відпустила стілець (т. 1 а.п. 84-96).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 14.02.2015 року, було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_18 , під час якого остання показала обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , який повністю узгоджується із обставинами та механізмом вказаним на слідчому експерименті потерпілою (т. 1 а.п. 112-119).
Аналіз комплексу доказів, добутих органом досудового слідства , і досліджених судом , дають підстави суду зробити однозначний висновок про те, що ОСОБА_9 умисно наніс удари потерпілій ОСОБА_15 в область правого плеча та спини, в результаті чого останній були спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки у вигляді: забою, підшкірних гематом в поперековій області та правого плечового суглобу, і кваліфікує дії обвинуваченого саме за ч.1 ст.125 КК України, виходячи з наступного.
Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення , відповідно до обвинувального акта.
Суд не праві вийти за межі висунутого обвинувачення, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд, оцінюючи докази в їх сукупності, які були досліджені в ході судового розгляду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, покращуючи становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, прийшов до висновку про необхідність зміни обвинувачення.
Враховуючи ті обставини, що суд позбавлений права збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та при розгляді справи не вправі перебирати на себе ні функції обвинувачення, ні функції захисту, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити і створював в ході розгляду справи всі необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків, зобов`язаний розглянути справу і постановити законне і обґрунтоване рішення лише на підставі наданих суду доказів.
Так згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , яке орган досудового слідства вважає доведеним, і яке повністю підтримано прокурором, котрий не скористався правом зміни обвинувачення в суді, передбаченим ст. 338 КПК України, ОСОБА_9 умисно наніс потерпілій ОСОБА_15 один удар лівою рукою в праве плече, від чого остання вдарилась головою і спиною об стіну, а потім правою ногою вдарив потерпілу по спині.
Тобто травма в області голови (закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку) була отримана останньою не від умисних дій ОСОБА_9 (не від удару рукою), а від удару останньою об поверхню стіни потиличною частиною голови після придання їй прискорення від удару в плече, що свідчить про те, що ці тілесні ушкодження спричинені з необережності, а тому суд не приймає до уваги докази на підтвердження умисного заподіяння тілесних пошкоджень в області голови у вигляді закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, оскільки вони не узгоджуються з висунутим ОСОБА_9 обвинуваченням.
Враховуючи те, що суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною формою вини, то удар потерпілою головою об стіну не охоплювався умислом винної особи . Відповідальність за ст. 125 КК України настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю при нанесенні легких тілесних ушкоджень.
Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережності не підпадає під кримінальний злочин.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо дведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
До показів обвинуваченого ОСОБА_9 про не визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд відноситься критично, вважає їх недостовірними, оскільки його вина повністю доведена в суді та підтверджується сукупністю всіх досліджених судом доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою. Такі покази обвинуваченого спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Отже, досліджені в сукупності всі здобуті у провадженні докази дають суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду та його повне не визнання вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.
Також, згідно показів сторін кримінального провадження та свідків, встановлено, що між потерпілою та обвинуваченою останнім часом склались неприязні стосунки, які могли сприяти побиттю.
Суд відноситься критично і до пояснень сторони захисту, що діагноз потерпілій було поставлено лише через три дні після події, оскільки відповідно до висновку експерта № 4561е від 24 листопада 2014 року у ОСОБА_22 виявлені тілесні ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто і в термін, на який вказує обстежена та слідчій у постанові. Окрім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №644е локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 77-78).
Суд погоджується з доводами сторони захисту щодо порушень норм процесуального права при проведенні слідчого експерименту від 23.01 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_15 та отримання внаслідок цього додаткового висновку експерта № 342е від 26.01.2015 року і вважає за необхідне визнати їх недопустимими доказами з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Статтею 104 КПК України передбачено, що протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.
Частиною 7 ст. 223 КПК України встановлюються вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема, і слідчого експерименту, про необхідність проведення такої слідчої дії в присутності не менше двох незаінтересованих осіб ( понятих), якими слідчий знехтував, бо як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту, з фототаблицею до нього, від 23.01.2015 року, останній було проведено за участю потерпілої ОСОБА_15 , спеціаліста, представника, але за участю лише одного понятого (т. 1 а.п. 66-69).
Таким чином, в силу ч. 2 ст. 86 КПК України наданий суду вищевказаний протокол проведення слідчого експерименту від 23.01 2015 року (т. 1 а.п. 66-69) та висновок судової експертизи № 342е від 26.01.2015 року, проведений на підставі вищезазначеного протоколу проведення слідчого експерименту (т.1 а.п. 64-65), не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і суд не вправі посилатись на них при ухваленні судового рішення.
Посилання обвинуваченого на ту обставину, що в даному кримінальному провадженні фактично потерпілою особою є він, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як зазначили сторони кримінального провадження, органом досудового слідства, за заявою ОСОБА_9 відкрите кримінальну провадження та проводяться слідчі дії. Цю обставину підтверджує і сам обвинувачений.
Посилання сторони захисту на неправдивість свідчень неповнолітнього свідка ОСОБА_18 суд не приймає до уваги, оскільки свідок ОСОБА_18 , є спільною дитиною як обвинуваченого ОСОБА_9 , так і потерпілої ОСОБА_15 .
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно (т. 1 а.п. 142), на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває (т. 1 а.п.140, 141), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Отже, суд вважає, що з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, необхідно призначити покарання у виді виправних робіт на місцем роботи строком на 6 місяців з відрахуванням щомісячно на користь держави 15 відсотків з заробітної роботи.

Однак, суд враховуює те, що з моменту скоєння кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , пройшло більше 3-х років.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня скоєння нею злочину і до дня набрання вироком законной сили минули такі строки: два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за вийнятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_9 визнаний судом винним у вчиненні злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, а строки для відбування покарання, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України для злочинів даної категорії тяжкості скінчились, останній підлягає звільненню від відбування кримінального покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 49 КК України, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 369-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України , та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в доход держави щомісячно 15 (п`ятнадцять) відсотків з заробітної плати.
ОСОБА_9 звільнити від кримінального покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1