Справа № 495/5402/16-к
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання прокурора

23.11.2016 м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000586 відносно ОСОБА_6 за ст. 296 ч.3 КК України, ОСОБА_7 за ст. ст. 296 ч.3, 186 ч.2 КК України.

23.11.2016 року у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та його представник захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мотивуючи тим, що 24.10.2016 року Білгород-Дністровським . міськрайонним судом Одеської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у виді штрафу у розмірі 51 грн. 04.11.2016 року ухвали суду набрали законної сили. Також потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що обвинувачені до теперішнього часу не відшкодували йому ані матеріальну, ані моральну шкоду. Вони не вибачились перед ним, провини не визнають, не розкаюються, вчинили злочин групою осіб за попередньою змовою, з особою жорстокістю, міра покарання передбачає позбавлення волі на строк понад п`ять років, продовжують вчиняти правопорушення, тобто є підстави для застосування до обвинувачених міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину. Взагалі на теперішній час відносно них не має міри запобіжного заходу. Просив суд задовольнити клопотання потерпілого та його представника частково, а саме, застосувати до обвинувачених більш м`яку міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Вважає, що може настати ризик, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. Доказів, підтвердження наведеного ризику, не надав.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання потерпілого та його представника, пояснив, що потерпілий ОСОБА_4 та його представник не довели до суду будь-який із ризиків, передбачених ст.177 ч.1 КПК України для застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених. Також прокурор не довів суду наявність ризику, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. Клопотання вважає необґрунтованим, ризики взагалі не доведеними.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання потерпілого та його представника. Пояснили, що в вони працюють за наймом, завжди своєчасно з`являються до суду.

Заслухавши думку всіх учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вважає, що в судовому засіданні потерпілий та його представник не довели наявність ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України для застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Суд також не може погодитись з думкою прокурора про наявність ризику, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ч.1 п. 5 ст. 177 КПК України, оскільки прокурор не надав жодного доказу, підтвердження цього ризику. Крім того суд звертає увагу, що прокурор, стверджує в судовому засіданні що обвинувачені обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України, яка випливає за ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п.2 ст.11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, клопотання потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на даній стадії задоволенню не підлягає.

Суд також відмовляє в задоволені клопотання прокурора про застосування більш м`якого запобіжного заходу - особистого зобов`язання відносно обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 та його представника захисника ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Суддя