Справа № 209/2312/17
Провадження № 1-кп/209/347/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працює робітником сервісного обслуговування в ПАТ "Оріль-Лідер", освіта повна загальна середня, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 , 05 липня 2016 року приблизно о 19:45 годині, знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , де побачив в спальній кімнаті на підзарядці мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy Core 2», що на праві власності належить потерпілій ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 05.07.2016 року приблизно о 20:00 годині ОСОБА_4 , знаходячись за вищевказаною адресою, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy Core 2», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 1537,50 гривень, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №6/12.1/1660 від 16.08.16 року, що на праві власності належить потерпілій ОСОБА_5 , який знаходився в спальній кімнаті, та вийшов з будинку у невідомому напрямку, маючи можливість вільно розпорядитися викраденим майном. У подальшому, ОСОБА_4 майном ОСОБА_5 , а саме вищевказаним мобільним телефоном, яким заволодів таємно, шляхом вільного доступу, розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями, ОСОБА_4 , заподіяв ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 1537,50 гривень.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила суд провести судове засідання без її участі, а також відмовилася від заявленого нею цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 1537,50 гривень, у зв`язку із повним відшкодуванням завданої їй шкоди, про що надала письмову заяву.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі і підтвердив факти та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого ним 05.07.2016 року о 19:45 год. в квартирі АДРЕСА_2 , де він побачив в спальній кімнаті на підзарядці мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy Core 2», що на праві власності належить потерпілій ОСОБА_5 , який він викрав та здав в ломбард. Отримані грошові кошти за телефон він витратив на власні потреби. Також зазначив, що ним відшкодовані матеріальні збитки потерпілій у повному обсязі. Просив суд суворо його не карати.
Право на захист в ході досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_4 роз`яснювалось, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним повністю, а також те, що ним не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на вивченні інших доказів по справі, - у суду немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд, з урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, що не заперечували проти розгляду справи відповідно до ст. 349 КПК України, у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним, і суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого і дослідженням даних, що характеризують його особу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлена і доведена, а його умисні дії, в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (т.2 а.с.84), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (т.2 а.п.91), за місцем мешкання характеризується посередньо (т.2 а.п.85).
Згідно висновку досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної старшим інспектором Дніпровського РС Кам`янського МВ з питань пробації Південно-Східного ПВКПП МЮ України ОСОБА_6 від 11.04.2017 р., ОСОБА_4 несе середній ризик для суспільства та може виправитися без ізоляції від суспільства. Вважають доцільним застосувати до нього ст.ст. 75, 76 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття у вчиненні злочину та добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди.
Обставин, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.
З урахуванням викладеного, обставин і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання, з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Від цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1537,50 гривень, завданої кримінальним правопорушенням, потерпіла ОСОБА_5 відмовилася в повному обсязі у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Враховуючи, що потерпіла відмовилася від позову та відмова прийнята судом, провадження в частині цивільного позову підлягає закриттю.
Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування призначеного покарання.
Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого від покарання за цим вироком та застосування до нього амністії, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Стаття 86 КК України передбачає, що підставою для такого звільнення є відповідний закон України щодо певної категорії осіб.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», в редакції від 06 травня 2014 року, амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.
За п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої батьківських прав не позбавлений, і якій на час набрання чинності вказаним законом не виповнилося 18 років (а.п. 32, 40-41 т.1).
Злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 , вчинений ним до набрання чинності Законом України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році», не входить до переліку злочинів, на які амністія не поширюється, зазначених в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також ст. 9 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».
За таких обставин суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».
На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 368, 370, 374-376, 393, 395 КПК України, суд,
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до положень п. «в» ст. 1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.
Прийняти відмову ОСОБА_5 від цивільного позову до ОСОБА_4 та провадження в частині цивільного позову - закрити.
Речові докази: копії документів на мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy Core 2», - зберігати при матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , на користь держави витрати при проведенні судово-товарознавчої експертизи в сумі 351,84 гривень.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1