АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/148/18 Справа № 705/4527/17 Категорія: ст.86 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році»,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2017 року, засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану увалу та постановити іншу ухвалу, якою застосувати відносно нього Закон України «Про амністію в 2016 році».

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2015 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України йому було частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.04.2015 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно визначено до відбування покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На даний час він відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за умисні злочини, які відносяться до категорії тяжких, тобто злочини передбачені ч. 3 ст. 185 КК України.

Злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України є умисними та згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, а також особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.«г»); особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей (п.«є»).

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Таким чином, ОСОБА_7 має судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, засудженим ОСОБА_7 не надано суду підтвердження щодо наявності у нього певних захворювань, які входять де переліку, зазначених в п. «г» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII. Також, засудженим ОСОБА_7 не надано суду підтвердження родинних відносин між ним та його батьком, та того, що він є його єдиною працездатною дитиною, як передбачено в п. «є» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.

Таким чином, місцевий суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого щодо застосування відносно нього амністії вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим та ухвалене в порушення вимог ст. 370 КПК України, є помилковими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, ЗУ «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 листопада 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :