Номер провадження: 11-сс/785/1874/17
Номер справи місцевого суду: 509/4428/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника власника ОСОБА_8 ,

зацікавленої особи ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0001962, внесеному до ЄРДР 17.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України про арешт майна ОСОБА_11 , а саме автомобілю марки «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, білого кольору та зобов`язано слідчого негайно повернути майно власнику або уповноваженій ним особі.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що у клопотанні слідчого та у додатках до нього відсутні будь-які відомості про визнання даного автомобіля речовим доказом за ознаками знаряддя злочину. З огляду на викладене слідчий суддя вважав, що ані слідчим, ані прокурором не доведено, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і є речовим доказом, в зв`язку з чим вважав необхідним у задоволенні клопотання відмовити.

На дану ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною, у зв`язку з допущеними суттєвими порушеннями законодавства, мотивуючи свої вимоги наступним:

- слідчим суддею були порушені вимоги ст. 170 КК України в частині збереження речових доказів, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме постановою слідчого від 26.09.2017 року автомобіль марки «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, визнано речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що зазначений автомобіль ймовірно використовувався ОСОБА_9 для супроводження викраденого транспортного засобу марки «Мерседес».

На підставі викладеного прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого ОСОБА_10 по про арешт майна, а саме автомобіль марки «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який був вилучений під час обшуку 25.09.2017 року.
Адвокат ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_11 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив що законні підстави для арешту майна відсутні, у зв`язку з чим просив залишити ухвалу слідчого судді в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, представників власника майна, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Матеріали провадження, які надані слідчим в обґрунтування заявленого клопотання складають наступне: витяг з кримінального провадження, постанову про призначення групи прокурорів; копію постанови про призначення групи прокурорів; копію протоколу обшуку; - копію реєстраційної картки транспортного засобу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Дослідження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріалів провадження вказує на те, що слідчим суддею при розгляді клопотання були дотримані зазначені вимоги КПК України, що дозволило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження № 0001962 зареєстровано в ЄРДР 17.09.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 289 ч. 3 КК України на підставі заяви ОСОБА_13 про те, що 16.09.2017, о 12 годині 00 хвилин, чотири невстановлених осіб, знаходячись на автодорозі від с. Сухий Лиман, по направленню в бік кругу «7 КМ» смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області, зупинили транспортний засіб марки «Мерседес» моделі «Axor» д/з НОМЕР_2 (грузинської реєстрації), з полупричепом « НОМЕР_3 » (грузинської реєстрації), за кермом якого знаходився громадянин Грузії ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який належить грузинській кампанії ООО «Грин Роуд», після чого заволоділи вищезазначеним транспортним засобом. Сума матеріального збитку на даний час не встановлена.
Разом з тим, на теперішній час, в рамках зазначеного кримінального провадження жодній особі про підозру повідомлено не було.
Більш того, прокурор в суді апеляційної інстанції зазначив, що на теперішній час в розпорядженні слідства є докази використання при вчиненні злочину саме автомобіля «Renault Kangoo», д/н НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_11 , проте не надав їх.
Разом з тим, обґрунтування підстав для арешту майна, а саме автомобілю, клопотання слідчого від 13.11.2017 року не містить, а лише вказано, що вилучене в ході обшуку майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та являється речовим доказом.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частини друга та третя вказаної статті передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Згідно довідки ВДАІ автомобіль «Рено» належить ОСОБА_11 , та ним користується дружина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів причетності власника або користувача майна до вчинення злочину, на даній стадії, матеріали провадження не містять.

Разом з тим, апеляційний суд враховує те, що клопотання про арешт майна подано з порушенням строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме 13.11.2017 року, оскільки фактично автомобіль був вилучений в ході проведення обшуку 25.09.2017 року, тобто більш ніж через півтора місяці з моменту вилучення майна.

Твердження прокурора, про те, що клопотання про арешт зазначеного автомобіля раніше вже розглядалося як слідчим суддею так і в суді апеляційної інстанції, будь-якими доказами не підтверджено.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Отже, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні відповідають фактичним обставинам справи, правильно зазначено на необґрунтованість клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний автомобіль.

З огляду на викладене вище, аналіз змісту ухвали слідчого судді щодо відмови у накладенні арешту на автомобіль свідчить про те, що вона є обґрунтованою, вмотивованою, а отже законною, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.11.2017 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001962 про арешт майна залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4