11-кп/775/512/2017(м)
263/4534/17

11-кп/775/512//2017(м)
263/4534/17
Категорія ст. 15 ч.3, 185 ч.2 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
іменем У к р а ї н и
27 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, раніше судимий:
06 квітня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з випробувальним строком на 2 роки;
16 червня 2015 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з випробувальним строком на 2 роки;
зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.3, 185 ч. 2 КК України та засуджений до двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 червня 2015 року остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 р. ОСОБА_7 визнаний винним за ст. 15 ч.3, 185 ч.2 КК України у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах.
27 березня 2017 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 154 по вул. Куїнджі у м. Маріуполі Донецької області, реалізовуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливими мотивами, умисно, таємно, повторно, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, просунув руку між крилом та капотом автомобіля «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , та різким ривком відкрив капот вищевказаного автомобіля, після чого відкрутив одну клему акумулятора та намагався ривком зняти акумулятор WIR ВАС, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, у зв`язку з тим, що був затриманий працівниками поліції, тобто з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати відносно нього покарання не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що свою вину визнає повністю, щиросердно розкаявся у вчиненому, потерпілий претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Просить застосувати відносно нього положення ст. 69 КК України та пом`якшити йому покарання. Також просить застосувати відносно нього Закон України «Про амністію у 2016 р» оскільки хворіє тяжкими хворобами ВИЛ та туберкульоз легенів, наявність яких дає підстави для звільнення від відбування покарання за ст.1 ч.1 п. г) Закону України «Про амністію у 2016 р».
Вислухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційних вимог обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає за наступними підставами.
Аналізуючи апеляційні вимоги обвинуваченого про пом`якшення покарання колегія суддів виходить з наступного.
Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах встановлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд, при призначенні покарання повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості, данні що характеризують його особу, а саме те, що він має судимості за вчинення аналогічних корисних злочинів, вчинив злочин в період випробування за попереднім вироком, перебуває на обліку в наркологічному диспансері м. Маріуполя через вживання комбінованих наркотичних засобів, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо. У якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд обґрунтовано врахував щиросердне каяття у вчиненому. Доводи про наявність у нього тяжких захворювань на думку колегії суддів, істотно не впливають на вирішення питання про визначення йому міри покарання, оскільки остаточне покарання призначено ОСОБА_7 за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України і не може бути меншим ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 16 червня 2015 року, яким він засуджувався за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з випробуванням на два роки
Зваживши наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, визначив його у межах, встановлених у санкції ст. 185 ч.2 КК України з застосуванням положень ст. 68 ч.3 КК України, тому доводи обвинуваченого про призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі не ґрунтується на вимогах закону та не підлягають задоволенню.
Безпідставними є і посилання обвинуваченого та його захисника про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році». З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя від 06 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України та вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 червня 2015 року за ст. 186 ч.2 КК України, який набрав законної сили 18 серпня 2015 року, тобто обвинувачений має дві судимості за вчинення тяжких злочинів. Ці обставини згідно ст. 4 п в) Закону України «Про застосування амністії в Україні» виключають можливість застосування до обвинуваченого ст. 1 ч.1 п г) Закону України «Про амністію в 2016 році».
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи обвинуваченого не є підставою для обрання йому більш м`якого покарання, для застосування положень ст. 69, 75 КК України, оскільки обставини наведені в апеляції не є виключними та в цілому були враховані судом при постановленні вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення йому копії ухвали суду.
Судді: