Дата документу Справа № 310/8420/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/8420/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/202/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріївка Бердянського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26 липня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

- 29 лютого 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; звільнений 18 серпня 2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 21 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту; на підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2012 року, остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 . Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду щодо нього в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, на підставі ст.71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 29 лютого 2012 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів, суд порушив вимоги ст.71 КК України, оскільки призначене остаточне покарання за сукупністю вироків є меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, новий злочин вчинив в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, не працевлаштований, заробляє на життя злочинним шляхом, а тому призначене йому мінімально можливе покарання за ч.2 ст.185 КК України є м`яким.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 12 серпня 2015 року, приблизно о 20-00 годині, проходячи по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу зайшов на неогороджену парканом територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки, діючи таємно, повторно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 282 грн 80 коп.

Заслухавши:

доповідь судді;

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити;

обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що він вже відбув призначене йому покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області, якою оскаржуваний вирок суду скасований в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що на підставі постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2012 року на невідбутий строк 1 рік 21 день позбавлення волі. Новий злочин, за який ОСОБА_6 призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці, вчинено ним в період умовно-дострокового звільнення.

При призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків, суд не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України, згідно з якими, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

А саме: за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2012 року, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці 10 днів, що є більшим від покарання, призначеного за новий злочин (3 місяці арешту), але меншим ніж невідбута частина покарання (1 рік 21 день позбавлення волі) за попереднім вироком, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного останньому покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з постановленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе призначити останньому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк 3 місяці, та на підставі ст.ст.71,72 КК України до вказаного покарання частково приєднати не відбуту обвинуваченим ОСОБА_6 частину покарання за попереднім вироком відносно нього Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2012 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора про необхідність виключення з вироку судимостей ОСОБА_6 за вироками відносно нього Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада 2005 року та від 24 грудня 2005 року, оскільки вказані судимості відповідно до положень п.1 ст.89 КК України погашені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 3 місяці, та на підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 лютого 2012 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.

Змінити цей вирок шляхом виключення з його вступної частини посилання суду на судимості ОСОБА_6 за вироками відносно нього Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 листопада та від 24 грудня 2005 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4