Ухвала
Іменем України
03 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 587/1046/16-к

провадження № 51-4399 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року,
встановив:
вироком Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України (далі КК) на 3 роки позбавлення волі.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 квітня 2016 року по 20 березня 2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з постановленими щодо нього судовими рішеннями. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши статтю 69 КК та змінити вид покарання з позбавлення волі на колонію поселення.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу вимог статті 438 КПК не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції та не є підставами для скасування судових рішень вказаним судом.

Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений зазначає, що судом першої інстанції не застосовано статтю 69 КК при призначенні покарання, однак не наводить доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень та вимог кримінального процесуального закону.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак засуджений у касаційній скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши статтю 69 КК та змінити вид покарання з позбавлення волі на колонію поселення, однак такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КПК.

Звертаємо увагу засудженого і на те, що його касаційна скарга адресована до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в той час, коли відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, суд

постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3