Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, українця, громадянина України, що зареєстрований

та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Дарницького районного суду м. Києва

від 18.04.2008 року ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК України із застосуванням

ст.69 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією

1/2 частини майна, яке є його власністю,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зняття судимості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про зняття судимості.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ст.91 _______________________________

Справа № 11-кп/796/351/2018
Категорія: ст.91 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
КК України в реакції Закону № 1698-VII від 14.10.2014 року, які погіршують його становище, а тому згідно з ст.58 Конституції України, ч.2 ст.5 КК України не мають зворотної дії в часі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши наявні в судовому провадженні документи, провівши судові дебати та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2008 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю,

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 23.12.2011 року ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 8 днів.

30.10.2017 року засуджений звернувся з клопотанням про зняття судимості, в якому вказував, що з дня відбуття ним покарання минула більше ніж половина строку, зазначеного у ст.89 КК України. Після звільнення з місць позбавлення волі він здобув дві вищі освіти і планує набуті знання та досвід спрямувати на соціально-психологічну допомогу громадянам, в тому числі засудженим і колишнім засудженим. З 19.03.2013 року по теперішній час працює у ТОВ Поділ Нерухомість, позитивно характеризується за місцем роботи, проживання, з січня 2012 року є членом релігійної громади і приймає участь у різноманітних соціальних проектах. А тому вважав, що наявні всі підстави, передбачені ст.91 КК України, для зняття нього судимості до закінчення строків, визначених у ст.89 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочинів, один з яких є умисним особливо тяжким, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.91 КК України зняття судимості до закінчення строків, зазначених у ст.89 цього Кодексу, не допускається.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно з ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом України про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України Про Національне антикорупційне бюро України № 1698-VII від 14.10.2014 року статтю 91 КК України було доповнено частиною другою, згідно з якою зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.
Отже, вказаним законом, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень і навіть після його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, було погіршено його становище шляхом виключення можливості дострокового зняття судимості.

А тому відповідно до принципу ретроактивності положення ч.2 ст.91 КК України, які набрали законної сили 25.01.2015 року, не мають зворотної дії в часі і поширюватися на ОСОБА_6 не можуть, про що він обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі.
Згідно з ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.

Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

У відповідності до положень п.9 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з дня, коли ОСОБА_6 було достроково звільнено від відбування покарання, з якого відповідно до вимог ч.3 ст.90 КК України обчислюється строк погашення судимості, до дня звернення з клопотанням про зняття судимості минуло майже шість років, тобто більше ніж половина строку погашення судимості за вчинення особливо тяжкого злочину, до якого відноситься злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України. Дані про те, що строк погашення судимості переривався, відсутні.

Після відбуття покарання засуджений здобув дві вищі освіти, зокрема, ступінь бакалавра в Національному авіаційному університеті та освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста в Національній академії внутрішніх справ за спеціальністю Психологія, з 19.03.2013 року по теперішній час працює у ТОВ Поділ Нерухомість на посаді чергового оперативного, позитивно характеризується за місцем роботи, отримував подяки та відзнаки керівництва за сумлінну працю.

Також ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та в релігійній громаді Незалежна помісна церква християн Нового Заповіту ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом якої являється з січня 2012 року і приймає активну участь у служінні церкви.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають всі підстави вважати, що ОСОБА_6 після відбуття покарання у виді позбавлення волі своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Отже, завдання такого правового стану особи, як судимість, що має персональний характер і полягає у різноманітних обмеженнях щодо особи, які встановлюються з метою закріплення результатів впливу на неї та щоб переконатися, що відбулося її виправлення, досягнуті.

А тому клопотання засудженого про зняття судимості підлягає задоволенню.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зняття судимості не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ч.2 ст.91 КК України в редакції Закону 1698-VII від 14.10.2014 року, який не підлягає застосуванню, що згідно з ст.ст.407, 409, 413 КПК України є підставою для скасування ухвали та ухвалення нової ухвали судом апеляційної інстанції про задоволення клопотання ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, ст.91 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зняття судимості, скасувати.

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити.

Зняти з ОСОБА_6 судимість за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2008 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3