УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/370/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №296/370/17 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 29.11.1995 року Київським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.142 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 21.11.2001 року Апеляційним судом Одеської області за ст.93 п.а, ч.3 ст.142, 263 ч.1, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі, 29.03.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,-
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та призначене останньому покарання, просить вирок суду в частині зарахування ОСОБА_9 часу його тримання під вартою в строк відбуття покарання змінити, зарахувавши в строк відбутого покарання час його перебування під вартою в період з моменту затримання 22.11.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вважає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки відносно ОСОБА_9 має діяти ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, яка поліпшує його становище. Застосування щодо нього ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017 року значно погіршує його становище, а відтак є незаконним.
Вироком Корольовського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання вирішено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_9 - 22 листопада 2016 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено попередній у вигляді тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме: в період з моменту затримання 22.11.2016 року по 20.06.2017 року включно до набрання чинності Закону України від 18.05.2017 року №2046-VІІІ, яким внесено зміни до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду, 21.11.2016 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_9 знаходився на території гаражного кооперативу «Космонавт» по вул.Космонавтів, 1, в м.Житомирі, де побачив гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке знаходиться в користуванні незнайомого йому ОСОБА_8 .
В цей час, день, час та місці у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна з зазначеного гаражного приміщення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням, керуючись корисливим мотивом та будучи впевненим, що його злочинні дії ніким не помічені, ОСОБА_9 підійшов до вхідних дверей гаражного приміщення, які були зачиненні на навісний замок та взявши його руками за допомогою фізичної сили різко потягнув донизу, від чого даний замок відчинився.
Після цього, ОСОБА_9 будучи в середині вищевказаного гаражного приміщення, викрав металевий ящик з набором інструментів, вартістю 750 грн. 00 коп., акумуляторну батарею «Варта» сірого кольору, вартістю 800 грн. 00 коп. та акумуляторну батарею марки OUTDO 12V/5A LP, зеленого кольору, вартістю 250 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_9 таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_8 та в подальшому з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1800 грн. 00 коп.
В засідання апеляційного суду ОСОБА_9 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, просив проводити розгляд у його відсутність в зв`язку з хворобою. Адвокат ОСОБА_7 підтвердила вказані обставини, та повідомила, що ОСОБА_9 23.02.2018р. звільнений по відбуттю покарання за даним вироком.
Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України та відповідає загальним засадам призначення покарання. Застосування ст. 69 КК України судом першої інстанції належним чином обґрунтовано.
Доводи апеляційної скарги про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_9 з 22.11.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, апеляційний суд вважає безпідставними.
Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року) попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у вироку суду зазначено, що строк відбування обвинуваченим ОСОБА_9 покарання вирішено рахувати з 22.11.2016 року, тобто з моменту його затримання.
Факт затримання обвинуваченого ОСОБА_9 22.11.2016 року підтверджується матеріалами кримінального провадження і не оспорюється апелянтом.
Враховуючи, що до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, діяла редакція ч.5 ст. 72 КК України, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадилось з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_9 з 22.11.2016 року зараховується як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже, судом першої інстанції було дотримано вказані вимоги закону та зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України (діючої на час попереднього ув`язнення).
Крім того, на час ухвалення вироку суду щодо ОСОБА_9 втратив чинності Закон України від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким провадилося зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що згідно ст.5 КК України суд повинен був зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили безпідставні, оскільки в даному випадку йдеться про застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким встановлюється саме кримінальна відповідальність.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду законний та обгрунтований і підстав для його зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду протягом трьох місяців, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: