У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" грудня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012876 від 17.9.2017 року про арешт майна,

в с т а н о в и в :

18 грудня2017 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві звернувся до Дніпровського районного суд м. Києва з клопотанням про арешт майна.

З тексту клопотання вбачається, що 04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Так на посвідчення права власності продавця були подані документи на право власності на вказану квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло від 04.12.2006 року видане Дніпровською в м.Києві РДА № НОМЕР_1 , згідно якого право власності на вказану квартиру належить ОСОБА_5 , довідку видану «Центром комунального сервісу» №02/10/02-1772 від 28.07.2017 року, згідно якої у квартирі за адресою АДРЕСА_2 ніхто не зареєстрований, а квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , інформаційну довідку КМБТІ КВ-2017№856 від 27.07.2017 року про те, що квартира за адресою АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , звіт про оцінку майна та інші документи. На підставі поданих документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, а також проведено державну реєстрацію права власності, внаслідок чого право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_6 .
В подальшому, а саме 21.09.2017 року ОСОБА_7 реалізував вказану квартиру ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В ході проведення досудового слідства було встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 , згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 04.12.1998 року Дніпровською районною державною адміністрацією м.Києва належить ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних долях. Разом з тим встановлено, що інформаційна довідка КМБТІ КВ-2017№856 від 27.07.2017 року Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентраризації» не видавалась, а також те, що запит на виготовлення вказаної довідки не надходив.
Будучи допитаними в якості потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повідомили, що їм на праві приватної власності дійсно належить квартира за адресою АДРЕСА_2 . В квартирі постійно проживав тільки ОСОБА_10 який зловживає наркотичними засобами, його брат (співвласник майна) ОСОБА_11 проживав окремо. Починаючи з листопада 2016 року ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 перебували в реабілітаційному центрі «Спасіння» в с. Мотижин Макарівського району, Київської області, де проходили курс лікування від наркотичної залежності. Після повернення до м.Києва в серпні 2017 року виявили, що двері до квартири змінені, а квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .
На даний час встановлено, що ОСОБА_7 та невстановлені досудовим слідством особи які набули прова власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 шляхом обману (реєстрації права власності за підробленими документами), реалізували квартиру третім особам, а саме подружжю ОСОБА_12 , та заволоділи грошовим коштами в сумі 515 197 гривень, що належали останнім.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, в якому зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідно до ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 000), шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя