Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/416/18
Номер провадження 1-кс/530/54/18

У Х В А Л А
іменем України
28.03.2018 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 розглянувши клопотання слідчого СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Клюсівка, Новосанжарського району, Полтавської області, жителю АДРЕСА_1 у вигляді домашнього арешту, -
В С Т А Н ОВ И В :
Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 15.03.2018 року, за ознаками ч.1 ст.286 КК України.

Слідчий СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, погодженим із начальником Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_3 ..

26.03.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Заявлене клопотання слідчий мотивує тим, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим: 1) 13.05.2016 року Зіньківським районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень. 05.10.2016 року покарання згідно вироку Зіньківського районного суду від 13.05.2016 року у виді штрафу 850 гривень замінено на 60 годин громадських робіт; 2) 16.08.2016 року Диканським районним судом за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт; 3) 30.08.2017 року засуджений Зіньківським районним судом за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, маючи не зняту та погашену судимість, знову вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин:

15.03.2018 року, близько 09 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи по АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу, незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , 1978 року випуску вартість якого, згідно висновку експерта № 2211/4 від 22.11.2017 року, становить 13543 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок три) тисячі гривень 20 копійок, який належить на праві користування громадянину ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив дії, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий посилається на те, що метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 є запобігання вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Підставою застосування запобіжного заходу визначеного п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Заслухавши обґрунтування клопотання слідчим СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , думку прокурора, який підтримав клопотання з мотивів і підстав вказаних в клопотанні, захисника-адвоката ОСОБА_4 , який просив відмовити по клопотанню, підозрюваного ОСОБА_6 суд приходить до висновку.

Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 15.03.2018 року, за ознаками ч.1 ст.286 КК України.

Слідчий СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, погодженим із начальником Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_3 ..

26.03.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

15.03.2018 року близько 09 години ОСОБА_6 будучи раніше судимим перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення, з метою незаконного заволодіння чужим майном перебуваючи по АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , 1978 року випуску вартість якого згідно висновку експерта № 2211/4 від 22.11.2017 року становить 13543 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок три) тисячі гривень 20 копійок, який належить на праві користування громадянину ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив дії, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов"язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує також загальні положення ч.3 ст.176 КПК України, виходячи з встановленого КПК України принципу змагальності сторін, про те, що слідчий, прокурор, якщо не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, то слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.
Слідчий не надав в судовому засіданні доказів того, що ОСОБА_6 може скоювати інші злочини. Сам факт притягнення його до кримінальної відповідальності не вказує на те, що під час досудового слідства підозрюваний ОСОБА_6 може скоювати інші злочини. Окрім того, ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря психіатра, згідно медичного висновку, за місцем проживання характеризується позитивно.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні та клопотанні, окрім обґрунтованої підозри, не навели жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, такі викладені формально та ґрунтуються лише на припущеннях, а також органом обвинувачення не доведено, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 ..
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року внесено зміни у Кримінальному процесуальному кодексі України. 11) частину другу статті 132 викладено в такій редакції: « 2. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі слідчого судді подається за місцем суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться ( зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа. У разі якщо фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування відрізняється від зареєстрованого місцезнаходження органу досудового розслідування як юридичної особи, подання та розгляд клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється виключно слідчим суддею місцевого суду за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особи».
12) абзац перший частини першої статті 184 викласти в такій редакції: «1. Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридичної особи, і повинно містити».
Таким чином, КПК передбачає спеціальну норму з питань територіальної юрисдикції для визначення належного уповноваженого органу (посадової особи), який має достатній обсяг компетенції для прийняття рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження і такою посадовою особою є слідчий суддя місцевого суду за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особи.
В судовому засіданні встановлено, що прийняття рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 повинно відбуватися за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особиГУНП в Полтавській області в межах територіальної юрисдикції, а саме Октябрського районного суду м.Полтави.
Необґрунтованими є доводи слідчого і прокурора про те, що підсудність вирішення клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 має визначатись за загальним правилом, передбаченим для вирішення клопотань про застосування запобіжних заходів і має визначатись за місцем знаходження органу досудового слідства. В даному випадку питання юрисдикції мають визначатись спеціальними нормами, а не загальними.
Варто звернути увагу, що основними засадами кримінального провадження є принцип верховенства права і законності. При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).
Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Також ЄСПЛ у своїй практиці зазначає, що термін «суд» позначає органи, які не лише мають загальні фундаментальні характеристики, серед яких найважливішою є незалежність від виконавчої влади та від сторін у справі, але також надають гарантії судової процедури. Проте форми процедури не обов`язково повинні бути ідентичними в кожній справі, в якій необхідне втручання суду. Для того, щоб визначити, чи забезпечує процедура належні гарантії, необхідно враховувати особливий характер обставин, за яких відбувається провадження (справа «ОСОБА_7, Оомс та Версип проти Бельгії», рішення від 18 листопада 1970р., серії A № 12, §78).
Крім того, такий орган повинен не лише надавати рекомендації, а також мати повноваження приймати рішення про законність тримання під вартою та видавати наказ про звільнення, якщо тримання під вартою є незаконним (справа «Х. проти Сполученого Королівства», рішення від 5 листопада 1981р., «Уікс проти Сполученого Королівства», рішення від 2 березня 1987р.).
Отже, принцип верховенства права, для якого характерним є також концепція «правової визначеності», передбачає, що закон має визначати конкретні й чіткі критерії органу, який уповноважений приймати рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. В цьому контексті слід звернути увагу, що слідчий суддя є окремою уповноваженою особою в кримінальному провадженні, до повноважень якої належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК України). З огляду на зміст принципу законності у кримінальному провадженні (ст.9 КПК України) та положення ст.19 Конституції України, яка передбачає для субєктів державної влади дію принципу «заборонено все, що не передбачено законом», слідчий суддя під час досудового провадження уповноважений вирішувати лише ті питання, які відносяться до його компетенції, яка окрім іншого і визначається і територіальною юрисдикцією.
За таких обставин, клопотання слідчого подане з порушенням принципів територіальної юрисдикції, а отже не підлягає до задоволення, внаслідок чого здійснення оцінки іншим доводам клопотання слідчого є недоцільним, оскільки не має правового значення для вирішення питання по суті.
На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», ст.176,177,179,181,184,186,187,193, 194, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Клюсівка, Новосанжарського району, Полтавської області, жителю АДРЕСА_1 у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та сторонам.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1