У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Одесі скаргу представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0003399 від 28.11.2017 року,
в с т а н о в и в
Представник власника майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
В обґрунтування скарги посилається на те, що 27.11.2017 року при проведенні огляду місця події слідчим було вилучено транспортний засіб Ніссан Тііда, р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . Станом на 28.12.2017 року арешт на вилучений транспортний засіб не накладено, та автомобіль законному власнику не повернуто. Вказані дії, вважає як незаконні та просить зобов`язати негайно повернути йому тимчасово вилучене майно.
Представник власника майна до судового засідання не зявився, написав заяву про розгляд скарги за його відсутності.
Слідчий чи прокурор до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, дійшов до висновку про необхідність задоволення скарги із наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, 27.11.2017 року при проведенні огляду місця події слідчим СУ ГУНП в Одеській області було вилучено транспортний засіб Ніссан Тііда, р.н. НОМЕР_1 .
Відповідно до "Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року, правильність розгляду скарг на бездіяльність стосовно неповернення тимчасово вилученого майна значною мірою залежить від чіткості переліку, сформованого в ухвалі слідчого судді про обшук.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, майно яке вилучено органом досудового розслідування, є тимчасово вилученим майном, а тому скарга підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні №0003399 від 28.11.2017 року - задовольнити.
Вилучений 27.11.2017 року транспортний засіб Ніссан Тііда, р.н. НОМЕР_1 підлягає якнайшвидшому поверненню особі, у котрої він був вилучений.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1

28.12.2017