Справа №473/694/17 19.10.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісове Братського району Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 12.07.1999 р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 117, ч.2 ст. 118 КК України із застосуванням ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, звільнився умовно-достроково на 3 місяці 20 днів;
2. 24.02.2016 р. Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджений:
- за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;
- за ч.1 ст. 125 КК України - до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин;
- за ч.3 ст. 355 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
На підставі ст.71, ч.3 ст.78 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 р. та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Визначено строк відбування покарання обчислювати з 15.12.2016 року за винятком періоду із 11.05.2017 р. та з 13.05.2017 р.
Визначено ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15.12.2016 р. до 11.05.2017 р. та з 13.05.2017 р. до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року виправлено описку у резолютивній частині вироку. Визначено, що ОСОБА_6 призначено покарання за ч.2 ст. 121 КК України, а не за ч.1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч.4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців;

- за ч.1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт строком на 200 годин;

- за ч.4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч.1ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 р. та остаточно ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 р., зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 15.12.2016 р. до 11.05.2017 р. та з 13.05.2017 р. до 20.06.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в чинній редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., з 21.06.2017 р. - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає, що вирок є необгрунтованим та незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, й невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 355 КК України замість ч.4 ст. 187 КК України. При цьому, взяв до уваги лише показання обвинуваченого щодо існування боргу, які нічим не підтверджуються, та вибірково показання потерпілої ОСОБА_10 . Наводячи зміст показання потерпілої, вважає, що вони підтверджують вчинення ОСОБА_6 розбійного нападу.

Крім того, посилається на те, що судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.2 ст. 121 КК України. У резолютивній частині вироку суд визнав ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 121 КК України, а покарання призначив за ч.1 ст. 121 КК України.

При цьому ухвала суду від 27.06.2017 р. про виправлення описки у резолютивній частині вироку не може братися до уваги, оскільки змінює суть судового рішення. Постановляючи таку ухвалу, суд істотно погіршив становище обвинуваченого, що у розумінні ст. 421 КПК України є неприпустимим.

Крім того, у порушення ст. 374 КПК України суд першої інстанції у вироку не сформулював обвинувачення за ч.3 ст. 355 КК України, визнане судом доведеним.

Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
14 грудня 2016 року близько 16 години ОСОБА_6 перебував в АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_11 та умисно заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 , а саме, застосовуючи дерев`яну палицю, наніс декілька ударів в область голови, обличчя та тіла ОСОБА_11 , чим заподіяв останній рану в ділянці 3-го пальця правої кисті, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, перелом зовнішньої лодижки в ділянці правого гомілкового суглобу, який відноситься до тілесних ушкоджень середньої важкості, перелом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки, ранами на волосистій частині голови, крововиливи в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в тім`яній та скроневій ділянці зліва, крововиливи в ділянці обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_11
14 грудня 2016 року близько 16 години ОСОБА_6 прибув до АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_11 , де спричинив останній тілесні ушкодження. В цей момент до будинку зайшла ОСОБА_12 , яка почала просити ОСОБА_6 припинити наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , на що ОСОБА_6 схопив обома руками за шию ОСОБА_12 та один раз вдарив рукою в область обличчя, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці нижньої губи справа на передній поверхні шиї.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним:
- у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України;
- у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України;
- у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, що поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 355 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з висунутого обвинувачення, ОСОБА_6 вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_11 , поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. В цій частині обвинувачення кваліфікувало дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України. Також під час вчиненого розбійного нападу ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України.

Як слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції не погодився з кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України та перекваліфікував його дії за ч.3 ст. 355 КК України, визнавши доведеною вину ОСОБА_6 у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, що поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 .

Однак, суд першої інстанції не виклав обвинувачення, визнане доведеним за ч.3 ст. 355 КК України.
Таким чином, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини злочину, передбаченого за ч.3 ст.355 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним.

Відсутність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, має наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченого щодо забезпечення права на справедливий суд.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, забезпечення права на захист, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

З огляду на наведене, подана прокурором апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування вироку.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, судом апеляційної інстанції не перевіряються інші доводи по суті ухваленого судового рішення, але ж вони підлягають перевірці під час нового розгляду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та заявлені прокурором при обранні запобіжного заходу ризики того, що обвинувачений може впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшився, апеляційний суд вважає за необхідне залишити обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та продовжити строк тримання під вартою на 60 діб.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 412, 415,424,532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_6 тримання під вартою, залишити той же, та продовжити строк тримання під вартою на 60 діб, до 17 грудня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3