Провадження № 1-кп/761/57/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , перекладачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадженні № 420 141 001 000 001 66 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 420 141 001 000 001 66 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні вищевказаних злочинів.

Строк тримання під ватрою обвинуваченого закінчується 05.08.2017, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд у порядку судового контролю за доцільністю продовження строку дії вказаного запобіжного заходу поставив на обговорення сторін кримінального провадження зазначене питання.

Прокурор ОСОБА_5 наполягав на необхідності утримання обвинуваченого під вартою, оскільки переконаний у наявності раніше заявлених ризиків неправомірної процесуальної поведінки ОСОБА_11 .

Підтвердженням позиції державного обвинувача є те, що дотепер залишаються недопитаними потерпілі та певна кількість свідків сторони обвинувачення, на частину яких ОСОБА_11 здійснював психологічний тиск безпосередньо під час судового розгляду справи.

Також, прокурор наполягав на існуванні ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, цьому у значній мірі буде сприяти його приналежність до громадянства іншої країни та відсутність міцних соціальних зв`язків у місці його нинішнього перебування.

Не виключив прокурор ймовірності, що ОСОБА_11 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній небезпідставно перебував у полі зору правоохоронних органів інших країн.

Потерпілий ОСОБА_6 погодився з думкою прокурора, зазначивши, що обвинувачений неодноразово погрожував йому, через що він і по теперішній час побоюється застосування до нього незаконних заходів з боку ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_8 заперечувала проти подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки її підзахисний тривалий час перебуває під дією цього найсуворішого запобіжного заходу, просила взяти до уваги, що останнім часом обвинувачений не здійснює тиску на присутніх у залі судових засідань свідків.

Обвинувачений погодився з доводами захисника.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 194 КПК України на стадії досудового розслідування під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових:

- чи є обґрунтованою підозра;

- чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор;

- чи може запобігти існуючим ризикам застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі вже висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена поза розумним сумнівом винуватість притягнутої до кримінальної відповідальності особи.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, у силу цього неможлива.

Таким чином, підлягає встановленню існування двох інших складових - ризику неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливості запобігти ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що віннаскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд під час вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Позитивна відповідь буде свідчити про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_11 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого в Україні міцних сімейних зв`язків, утриманців, постійного місця роботи, тобто тих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд також не виключає, що обвинувачений може прийняти заходи щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, у т.ч. свідків, які на цій стадії судового розгляду не допитані.

Згідно з обвинувальним актом, яким ОСОБА_11 висунуте обвинувачення у вчиненні декількох епізодів злочинних дій, даними, що характеризують особу останнього, обвинувачений проявляв певну схильність до протиправної поведінки, що підтверджує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності й інші обставини, у т.ч. тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим тощо.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_11 строку дії застосованого до нього запобіжного заходу.
Суд відмічає, що обвинуваченому запропонований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, внесення визначеної судом суми коштів є підставою для звільнення обвинуваченого з-під варти.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 183, 184, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 по 29 серпня 2017 року включно.

Визначити обвинуваченому заставу у сумі 2 000 000 (два мільйони) грн., що становить 1 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян.

Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві (, Банк-одержувач Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, розрахуноквий рахунок № 2089, призначення застава для Шевченківського районного суду м. Києва).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого застосований запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави, покласти на ОСОБА_11 такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, не повідомить про причини своєї неявки або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1