Провадження №1-кп/127/1201/17
09 листопада 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
особи стосовно якої розглядається питання про
застосування примусових заходів виховного характеру
законного представника неповнолітнього
захисника неповнолітнього ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
представника служби у справах дітей ВМР

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, учня ЗОШ № 19 ВМР, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.
ОСОБА_4 13.04.2017 близько 14 год. 15 хв., перебуваючи неподалік СЗОШ № 11, по вулиці Тараса Сича, в ході словесного конфлікту, який у нього виник з неповнолітнім ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись емоційним почуттям ревнощів, які виникли через спільну знайому, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, розпилив в очі потерпілому заздалегідь приготовлений сльозоточивий газ та наніс п`ять ударів правою рукою в ділянку обличчя, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_7 , були завдані тілесні ушкодження, у вигляді: забитої рани ділянки лівої брови, синці на обличчі, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 442 від 28.04.2017 належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, вперше вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся.
ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться та пояснив, що в нього з потерпілим виник конфлікт, оскільки останній образив його дівчину. Він хотів поговорити з потерпілим, однак ОСОБА_7 не захотів розмовляти та відштовхнув його, тоді він приснув потерпілому в лице слизоточивим газом та вдарив його декілька разів в обличчя.
Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просила задовольнити клопотання прокурора та передати сина під його нагляд. Також зазначила, що її син непоганий хлопець, у школі він вчиться посередньо, характеризується позитивно, скарг щодо нього не надходило, до кримінальної відповідальності притягується вперше, син шкодує, що так вийшло і, що він так зробив. Її чоловік також провів з сином бесіду та син все зрозумів. Також пояснила, що про інцидент їй розповів син, вона телефонувала матері потерпілого, щоб все вияснити та залагодити конфлікт, однак мати потерпілого не захотіла з нею спілкуватись.
Захисник неповнолітнього ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання прокурора та передати неповнолітнього під нагляд батьків.
Потерпілий ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання та зазначив, що того дня він стояв біля школи, до нього підійшов ОСОБА_4 та без будь-якого приводу розпилив йому в лице слизоточивий газ, почав бити та висловлюватися в його сторону нецензурною лайкою. До даного інциденту в них були нормальні відносини. Після інциденту, ОСОБА_4 перед ним не вибачався.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання та передачі ОСОБА_4 під нагляд матері та пояснила, що коли вона в той день побачила сину, він був дуже побитий та весь в крові. Також у сина був струс головного мозку. Після інциденту вона дзвонила ОСОБА_4 щоб запитати, що сталося, однак останній нагрубив їй та кинув трубку. Після цього їй дзвонила мати ОСОБА_4 .
Представник потерпілого ОСОБА_9 також заперечив проти задоволення клопотання та передачі ОСОБА_4 під нагляд матері, оскільки вважає, що основної підстави для його задоволення, а саме щире каяття, відсутнє.
Експерт ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначив, що він проводив експертизу потерпілому. Під час проведення експертизи, додаткова медична документація та довідки не витребовувались, а проводився безпосередній огляд потерпілого. Під час проведення експертизи скарг від потерпілого, що могли вказувати на наявність у нього черепно-мозкової травми струсу головного мозку, не надходило. На підставі довідки першочергового огляду потерпілого, неможливо встановити чи був у нього струс головного мозку.
Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного.
Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.
Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.
Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.
Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:
1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;
2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;
3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:
- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України;
- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України);
- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.
Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПКтарозділу ХІ КК України.
До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.
Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України доведена в повному обсязі.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання. ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у віці 16 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже він підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.
Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з мамою яка згодна на передачу їй під нагляд сина.
При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно-небезпечного діяння і вважає за можливе клопотання задовольнити.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд -
Застосувати до ОСОБА_4 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 .
Строк застосування заходів виховного характеру для ОСОБА_4 визначити терміном 1 (один) рік.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.
Суддя: