Справа № 751/1592/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/568/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, відбуваючої покарання в державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44», м. Чернігів, вул. Промислова, 38, засудженої за ч. 1 ст. 309 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженої

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що згідно характеристики ЧВК № 44 на засуджену ОСОБА_6 , остання відбула встановлену законом частину строку покарання, проте своєю поведінкою та ставленням до праці не довела виправлення. Так, засуджена не приймає участь у роботі самодіяльних організацій згідно ст. 127 КВК України, не проявляє соціально корисну ініціативу в організації суспільного життя відділення та не входить до складу ради колективу засуджених відділення. Крім того, має третю судимість, попередні дві судимості за однорідні злочини, за які до неї застосовувався іспитовий строк, але засуджена висновків для себе не зробила, та скоїла нові злочини і була направлена у місця позбавлення волі, провину у скоєному злочині, згідно вироку суду не визнала, не засуджує себе за минулий спосіб життя, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду засуджена подала апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та застосувати до неї ст. 81 КК України. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки не взято до уваги обставини, які мають істотне значення для її умовно-дострокового звільнення, а саме: за час відбування покарання в ЧВК № 44 працює на швейному виробництві; порушень режиму утримування не мала; приймала участь в благоустрої колонії; відвідувала служіння віруючих.

Як встановив доведеним суд 1-ї інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Центрального районного суду м. Миколаїва від 09 січня 2013 року. Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2016 року в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14 серпня 2014 року по 16 грудня 2014 року, згідно ч. 5 ст. 72 КК України. Початок строку 17 квітня 2014 року, кінець - 13 січня 2018 року.

Заслухавши доповідача, прохання засудженої задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора про її необґрунтованість, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув відповідну частину призначеного судом строку покарання. Хоч ст. 81 КК України і не вказує на обов`язкове врахування при умовно достроковому звільненні від покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і даних про особу, крім її сумлінної поведінки та ставлення до праці, висновок суду про виправлення засудженої повинен ґрунтуватися, в тому числі, й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженої у цілому.

Згідно зазначеної вище характеристики Державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44» та довідки виконання норм виробітку, вбачається, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела виправлення, бо не приймала участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляла соціально корисну ініціативу в організації суспільного життя відділення і не входила до складу ради колективу засуджених відділення, має третю судимість, з попередніх двох судимостей за однорідні злочини, за які до неї застосовувався іспитовий строк, висновків для себе не зробила та скоїла нові злочини, провину у скоєному злочині, згідно вироку суду, не визнала, не засуджує себе за минулий спосіб життя.

Викладене вище, на думку колегії суддів, у своїй сукупності не дає підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання.

Оскільки поведінка засудженої враховується за весь період відбування нею покарання, а не тільки за час, який безпосередньо передував настанню права на умовно-дострокове звільнення, тому одне лише відбуття встановленої законом частини строку покарання не може бути достатньою підставою для звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2017 року щодо неї без змін.

Касаційному оскарженню ухвала не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4