Справа №489/3388/17 19.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/340/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0003093 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Артемівське Бодайбінського району Іркутської області, громадянина України, освіта середня, працює укладальником хлібобулочних виробів в ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1", неодруженого, раніше судимого:
- 23.07.2014 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
- 10.02.2015 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.03.2017 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 1 місяць 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.02.2015 року, остаточно призначено у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Також просить перерахувати строк попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України до набрання вироком законної сили з розрахунком один день за два дні позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає вирок надто суворим та таким, що не відповідає справедливості та гуманності. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, які зазначені в ст. 66 КК України, зокрема, щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Також зазначає, що судом не враховано його стан здоров`я.

На думку апелянта, суд першої інстанції допустився помилки, не застосувавши положення ч. 5 ст. 72 КК України.

Вказує, що його затримано 20 червня 2017 року, до цього часу діяв закон, яким визначено - одному дню попереднього ув`язнення два дні позбавлення волі, тому, вважає, що йому необхідно зарахувати попереднє ув`язнення з 20.06.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 20.06.2017 приблизно о 23:30 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту "6-та Слобідська" по пр. Центральному (в бік вулиці 9-та Слобідська) в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом ривку намагався заволодіти золотим ланцюжком вагою 8 грамів з золотим кулоном вагою 1,5 грама, загальною вартістю 12500 грн., що належать потерпілій ОСОБА_9 , зірвавши його з шиї. Однак, потерпіла, не бажаючи віддавати своє майно, схопила правою рукою ланцюжок, яким намагався заволодіти ОСОБА_6 . Проте, останній продовжуючи свій злочинний намір, застосував до потерпілої ОСОБА_9 насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилось у насильницькому відгинанні пальців рук потерпілої та призвело до перелому основи середньої фаланги четвертого пальця правої кісті, яке згідно висновку експерта №850 від 21.06.2017 належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Однак, ОСОБА_6 свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий перехожими.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за обставин, наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.
Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.
Призначаючи покарання суд у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням особи обвинуваченого, який на обліку в МОПЛ не перебуває, обстежувався стаціонарно в МОПЛ №1 по направленню Ленінського РВК в 2002 році (діагноз: "Явна акцентуація характеру лабільного типу з невротичними реакціями по анамнезу"), на обліку в ОНД не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, врахувавши суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину (ч.1 ст. 187 КК України), обставини справи, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, так як його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
Крім того, суд на підставі ст. 71 КК України, дійшов висновку про необхідність до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднати невідбуте покарання, призначене йому за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.02.2015 року.
Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.
Посилання апелянта на щире каяття у вчиненні злочину, сприяння розкриттю злочину, наявність захворювання, є обставинами, що характеризують особу, та не є підставою для пом`якшення призначеного покарання, і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижує.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення аналогічних корисливих злочинів, та, звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, на шлях виправлення не став.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 Постанови "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 23.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається із матеріалів справи, достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, немає.
Що ж стосується вимог обвинуваченого про зарахування йому у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення з 20.06.2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то вона є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в чинній редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №2046-VIII від 18.05.2017), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вказані зміни до законодавства набули чинності 21.06.2017 року.

Посилання апелянта на затримання його 20.06.2017 року не відповідає матеріалам провадження, згідно яких, а саме, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.06.2017 року часом затримання ОСОБА_6 є 2 година 20 хвилин 21.06.2017 року.
За такого, вимоги апелянта і в цій частині не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України та перерахунку строку попереднього ув`язнення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: