Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/298/18
Провадження № 1-кс/572/77/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суд Рівненської області

ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000112 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст..146, ч.2, ст. 152 ч.3 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, неодруженого, -

В С Т А Н О В И В:

До Сарненського районного суду Рівненської області надійшло клопотання слідчого СВ Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000112 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст..146, ч.2, ст. 152 ч.3 КК України, ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів клопотання ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу подвір`я за місцем проживання ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 , за попередньою змовою групою осіб незаконно позбавили волі останню затягнули та примусили її сісти до салону автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого очікував ОСОБА_4 , чим позбавили потерпілу можливості вільно пересуватись.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , спричинивши своїми діями моральні та фізичні страждання ОСОБА_7 , які виразилися у залякуванні її фізичною розправою та протиправного утримування останньої в салоні автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відвезли потерпілу до лісового масиву розташованого поблизу с. Чемерне Сарненського району.

Після цього, 31 січня 2018 року приблизно о 02 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в лісовому масиві поблизу с. Чемерне Сарненського району Рівненської області, надав для групи осіб із числа ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , належний йому на праві користування автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою задоволення в салоні даного транспортного засобу їхньої статевої пристрасті, всупереч волі ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 використовуючи пригнічений психологічний стан ОСОБА_7 , внаслідок залякувань закопати її у підготовлену земляну яму, застосувавши фізичне насильство до потерпілої, що виразилось в тому, що ОСОБА_10 силою стягнув одяг та нижню білизну з ОСОБА_7 та долаючи фізичний опір останньої, спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця передньої поверхні правого колінного суглобу, синця верхньої третини передньої поверхні лівої гомілки з переходом на передню поверхню колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, по черзі вступили з нею в статеві зносини природнім способом проти її волі. ОСОБА_4 05.02.2018р. пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.152 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний відмовився від дачі показань на підставі ст..63 Конституції України.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що пред`явлена підозра не обґрунтована, пред`явлена з порушеннями норм КПК України, не погодився з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просив обрати щодо вид запобіжного заходу домашній арешт.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вирішуючи питання про законність тримання особи під вартою насамперед слідчий суддя має встановити чи існують підстави для «розумної підозри» щодо причетності підозрюваного до вчинення того злочину, в межах розслідування якого ставиться питання про його тримання під вартою.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення особи. З цього правила випливають два природних наслідки, що тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, які ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року).

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, інших даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27, ч.3 ст.152 КК України підтверджується наданими до клопотання матеріалами, протоколами допиту свідків та потерпілої, протоколами огляду місця події та автомобіля, протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками.

Є обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме -можливість ОСОБА_11 ухилятись від органу досудового розслідування та суду, оскільки з моменту події фактично переховувався, за місцем проживання був відсутній, ухилявся від явки до Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області отримавши повістки, затриманий в м.Рівне в розважальному закладі. Зважаючи на таке, до посилань захисника підозрюваного про бажання ОСОБА_4 сприяти розкриттю злочину суд ставиться критично. Так само суд ставиться критично і до посилань щодо наявності міцних чи сталих соціальних зв`язків, оскільки встановлено, що підозрюваний є особою не працюючою, джерел доходів не має, неповнолітніх дітей на утриманні чи сімї не має.

Крім того, суд вважає, що ствердження адвоката про те, що ОСОБА_4 не вступав у статевий зв`язок з потерпілою, тому має нести меншу відповідальність безпідставними, оскільки на кваліфікацію зґвалтування групою осіб як закінченого злочину для всіх співвиконавців не впливає те, чи вдалося кожному із ґвалтівників вчинити статевий акт з потерпілою особою, а групове зґвалтування є закінченим злочином з моменту початку статевих зносин хоча б одним із його учасників.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочині, який згідно класифікації, наведеної у ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

У разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років років. Судом враховується вік та стан здоров`я підозрюваного, відсутність сталих соціальних зв`язків та постійної роботи.

У відповідність до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини слідчий суддя враховує, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, за умови доведеності його вини може спонукати підозрюваного вживати заходів, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності; характер та обставини вчинення злочину, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру, сімейний стан підозрюваного; відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, і приходить до висновку про наявність підстав вважати, що підозрюваний може чинити перешкоди у здійсненні належного досудового розслідування вказаного кримінального провадження та намагатися ухилитися від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на потерпілу у кримінальному провадженні, особливо зважаючи на те, що потерпіла є сиротою, в соціальному контексті є особою слабо захищеною чи перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином, а відтак, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 в подальшому при здійсненні досудового розслідування належить утримувати під вартою.

Отже, застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам, а у провадженні необхідно провести ще ряд процесуальних дій, які приведені у клопотанні.

Обираючи вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється, особу ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому вважає, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу чи свідків .

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про застосування підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити, таке не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя,.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 запобіжній захід у виді тримання під вартою з утриманням в Рівненському слідчому ізоляторі без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання 19 год. 25 хв. 08.02.2018 року.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 08 квітня 2018 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Сарненську місцеву прокуратуру.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Слідчий суддя: