№ 336/4710/17
провадження № 1кп/336/459/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст.3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 14 лютого 2017 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово ухиляючись від військової служби до 28.02.2017 року, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі, по суті обвинувачення пояснив, що дійсно проходив військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_1 . Після наданої відпустки, 14.02.2017 р. повинен був повернутися в розташування частини за адресою: АДРЕСА_3 , але у зв`язку з захворюванням, яке тривало біля двох неділь, своєчасно до військової частини не повернувся. За наданням медичної допомоги до медичної установи в цей період не звертався. 28.02.2017 р. обвинувачений самостійно повернувся до ВЧ НОМЕР_2 . У вчиненому розкаявся, подав суду заяву про звільнення від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вислухавши думку учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин. Обвинувачений має постійне місце проживання, розлучений, проходить військову службу, не перебуває на обліку в ЗОНД, за місцем проходження служби характеризується задовільно, брав участь в анти терористичній операції.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність згаданих обставин, відомостей про особу винного, який не має судимостей, має статус учасника бойових дій, задовільно характеризується за місцем служби, дають суду підстави для призначення мінімального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення.
Вирішуючи питання про підстави для звільнення винної особи від покарання, суд враховує заяву обвинуваченого про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, у звязку з тим, що він є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції.
Вислухавши думку прокурора, який проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечує, суд вважає за необхідне його задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
В силу ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
За ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» № 3465-УІ від 02.06.2011 року, встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, який усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд за доведеності винуватості особи постановляє обвинувальний вирок зі звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2-4 ст. 408, ст. 410, ч. 2-4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).
Вчинене обвинуваченим діяння не є особливо тяжким за змістом ст. 12 КК України; подія інкримінованого ОСОБА_5 діяння відноситься до періоду, що передував набранню Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності; з наданих прокурором копій довідки та посвідчення випливає, що обвинувачений брав безпосередню участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій; ОСОБА_5 не підпадає під категорії осіб, перелічених в ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", ст. 9 цього Закону, до яких амністія не застосовується.
На підставі викладеного, з урахуванням згоди ОСОБА_5 на застосування до нього амністії, викладеної у відповідній заяві, суд, дійшовши висновку про його винуватість за ч. 4 ст. 407 КК України, звільняє його від кримінального покарання.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1