Справа № 676/4648/15-к
Номер провадження 1-кп/676/151/18
У Х В А Л А
30 січня 2018 року м.Кам`янець - Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Кам`янець-Подільському підготовче судове засідання кримінального провадження №0001323 від 22 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
04 січня 2018 року з Апеляційного суду Хмельницької області до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області на підставі ухвали колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 рокуна новий судовий розгляд надійшли матеріали кримінального провадження №0001323 від 22 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається із зазначеної ухвали колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області підставою для скасування вироку Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_4 було істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема те, що суд першої інстанції в порушення вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України не повернув у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт, який не відповідав вимогам ст.291 КПК України, прокурору, а призначив на його підставі судовий розгляд, розглянув фактично не висунуте у встановленому законом порядку обвинувачення та ухвалив обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_4 .
Не зважаючи на чітку та однозначну позицію суду апеляційної інстанції про невідповідність обвинувального акту положенням ст.291 КПК України, в підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників судового провадження.

У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , також не зважаючи на таку позицію суду апеляційної інстанції про невідповідність обвинувального акту положенням ст.291 КПК України, а також на те, що сам захисник ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі на вирок Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_4 зазначав як основну підставу для скасування вироку та направлення справи на нове підготовче судове засідання для повернення обвинувального акту прокурору, саме невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, що відповідно позбавило сторону захисту ефективно захищатись, підтримали думку прокурора і також просили суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд уважає, що його необхідно повернути прокурору, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч.2 ст.9 КПК України передбачає обовязок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Також, як вбачається з позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Із рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року «Маттоціа проти Італії», встановлено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Проте, обвинувальний акт вищевказаній конвенційній нормі та нормам чинного кримінального процесуального закону не відповідає.
Так, з обвинувального акту вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Разом із тим, в обвинувальному акті всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення є суперечливим, що позбавляє обвинуваченого можливості в повній мірі здійснювати свій захист та відповідно суттєво порушує його права, на чому акцентувала увагу колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в своїй ухвалі від 21 грудня 2017 року і що відповідно стало підставою для скасування вироку Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_4 та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Зокрема, як вбачаться з обвинувального акту при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_4 ставиться в вину те, що він 21 червня 2015 року близько 19 год. 40 хв. в м.Кам`янець-Подільському, перебуваючи біля магазину «Хороший» по вул.Нігинське шосе,35, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав офіційний документ потерпілого ОСОБА_6 із кишені останнього, а саме банківську кредитну картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видані на ім`я ОСОБА_6 .

Разом із тим, уже при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_4 ставиться в вину те, що він в подальшому за допомогою зазначеної банківської картки, яку знайшов того ж дня 21 червня 2015 року, однак уже близько 22 години, та привласнив її, таємно викрав належні потерпілому грошові кошти в загальній сумі 10800грн.

Також, при зазначені правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальності, ОСОБА_4 ставиться в вину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка вчинена повторно.
Разом із тим, при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення зазначеного діяння, ОСОБА_4 зазначена кваліфікуюча ознака статті 185 КК України в вину взагалі не зазначається.
Крім того, за змістом ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом із тим, при зазначені правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальності, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями не обвинувачується, а лише підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 та ч.2 ст.185 КК України, а при зазначені формулювання обвинувачення уже зазначається, що таким чином ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він …
Крім цього, при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення зазначеного діяння, зазначено, що ОСОБА_4 після того як знайшов 21 червня 2015 року близько 22 год. (як це зазначено при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення) та таємного викрадення 21 червня 2015 року близько 19 год. 40 хв. (як це зазначено в формулюванні обвинувачення) в подальшому того ж дня неодноразово та в різних місцях за допомогою зазначеної банківської картки таємно викрав належні потерпілому грошові кошти в загальній сумі 10800 грн.
Разом із тим, ні при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, які прокурор вважає встановленими, ні при викладенні формулювання обвинувачення зазначеного діяння слідчим, із чим погодився прокурор при затвердженні обвинувального акту, не вказано точного часу вчинених обвинуваченим діянь в частині таємного викрадення належних потерпілому грошових коштів, а вказано лише фразу: «В подальшому, того ж дня».
Відсутність формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ч.2 ст. 291 КПК України, суперечливий виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення позбавляють обвинуваченого можливості користуватися гарантованим йому державою та Конституцією України правом на захист, що полягає у викладенні своїх показів та заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а суд належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення відповідно до вимог ч.1 ст.348 КПК України, встановити істину у провадженні, повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, а також провести і завершити судовий розгляд протягом розумного строку.
При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливого використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

При цьому, судом враховується також та обставина, що прокурор під час розгляду кримінального провадження попереднім складом суду не скористався своїм процесуальним правом щодо зміни обвинувачення та приведення обвинувального акту відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства, тому є сумнівною можливість зміни обвинувачення прокурором у випадку призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи вище наведене, обвинувальний акт у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України необхідно повернути прокурору.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст.369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001323 від 22 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акта може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець - Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду ОСОБА_1