АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1362/2018 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
21 лютого 2018 року місто Київ
в с т а н о в и в :
Не погодившись зі вказаним рішенням, старший прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 .
На обґрунтування прокурор послався на положення п.6 ч.2 ст.235 та ч.7 ст. 236 КПК України, відповідно до яких ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим кодексом, а також містити відомості, зокрема, про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук; предмети ж, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, при цьому, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання, в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном; наголосив на тому, що у цьому конкретному випадку, ухвалою слідчого судді від 16 листопада 2017 року, якою було надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення майна, вказані вимоги закону дотримані; звернув увагу на те, що в ухвалі слідчого судді від 16 листопада 2017 року дійсно не перераховані індивідуальні ознаки речей, які орган досудового розслідування має право вилучити за результатами обшуку, але ця обставина не давала слідчому судді при вирішенні питання по суті скарги адвоката ОСОБА_4 врахувати її як підставу для повернення вилучених грошових коштів в іноземній валюті як тимчасово вилученого майна щодо якого не прийнято рішення про накладення арешту, бо до здійснення обшуку слідчий тільки передбачає на підставі отриманих доказів можливість відшукати таке майно в окремому приміщенні, але його індивідуальних ознак не знає; зауважив, що безпосередньо у ОСОБА_5 , предмети, яких не було би вказано в ухвалі слідчого судді від 16 листопада 2017 року, вилучені не були; зробив висновок, що згадане майно зі вказаних причин не було тимчасово вилученим, отже не було й необхідності накладати арешт на це майно; повідомив, що згадані кошти були слідчим встановленим порядком оглянуті та визнані речовими доказами.
На підставі зазначеного вище, а також посилаючись на положення ст. ст. 9, 370, 410 КПК України, ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», прокурор і висловив вказані вище апеляційні вимоги.
Обґрунтовуючи своє право на подання апеляційної скарги, прокурор послався на положення ст. 24; п.17 ч.1 ст. 7; ст. 9; ч.1 ст. 24 КПК України та Рішення Європейського суду в правах людини, Конвенцію та Протоколи до неї, в правах людини, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року та вважав, що, не зважаючи на те, що сама оскаржена ним ухвала слідчого судді і містить вказівку на те, що вона оскарженню не підлягає, але у цьому конкретному випадку, оскільки слідчим судде ухвалене незаконне рішення, вказані вище правові норми та джерела права дають достатні підстави для розгляду його апеляційної скарги по суті.
Вивчення апеляційної скарги та долучених до неї матеріалів показує, що ця апеляційна скарга була складена та підписана прокурором ОСОБА_6 16 лютого 2018 року і вже того ж дня надійшла до Апеляційного суду міста Києва та була зареєстрована.
Втім, прокурор оскаржує ухвалу слідчого судді від 15 січня 2018 року, а відповідно до п.3 ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскаржена ухвала слідчого судді від 15 січня 2018 року, як видно з її тексту, була винесена без участі прокурора.
Однак в наданих до апеляційної скарги прокурора матеріалах відсутні будь-які відомості про дату отримання прокуратурою копії оскарженої ухвали, відсутнє клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку апеляційного оскарження, причини, обґрунтування та мотиви пропуску цього строку а за таких обставин апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження і, відповідно до положень п.4 ч.3 ст. 399 КПК України підлягає поверненню прокуророві, що, в силу ч.7 ст. 399 КПК України, не позбавляє прокурора права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, в межах строку на апеляційне оскарження.
При цьому враховується також те, що в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи правомірність її подання, прокурор послався на рішення Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року,яким визначено, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч.3 ст. 309 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч.4 ст. 309 КПК України, однак які саме кримінальні процесуальні норми порушив слідчий суддя приймаючи рішення по суті скарги адвоката ОСОБА_4 та виносячи ухвалу від 15 січня 2018 року, можливість винесення якої прямо передбачена п.1 ч.1 ст. 303, 306-307 КПК України, в апеляційній скарзі не зазначено
На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.3 ст. 399 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
Копію цієї ухвали невідкладно надіслати прокуророві ОСОБА_6 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції.

Суддя Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_7

[1]