Провадження №1-в/760/214/17

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації від 06.09.2017 року про застосування покарання за наявності кількох вироків до засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище, Київської області, громадянина України не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
В С Т А Н О В И В:
Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 09.06.2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням на 2 роки. За вироком Святошинського районного суду м.Києва від 19.06.2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України строком на 3 роки.
06.09.2017 року із Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації надійшло клопотання про визначення засудженому ОСОБА_4 покарання за наявності кількох вироків, оскільки під час ухвалення вироку Святошинським районним судом м. Києва та призначення остаточного покарання не було враховане покарання, призначене вироком Ставищенського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року.
В судове засідання представник Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації та засуджений не з`явились, про день та час розгляду клопотання повідомлені належним чином, що не позбавляє суд можливості відповідно до вимог ст. 539 КПК України розглянути клопотання у відсутності представника та засудженого.
Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.
Заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 10 постанови №11 від 21 грудня 1990 року « Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», коли щодо засудженого є вирок, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.
Згідно п.п. 3, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 р. «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків», в порядку, передбаченому ст. 411 КК України, суд може вирішувати лише ті питання, які не тягнуть погіршення становища засудженого.
Між тим, судовим розглядом встановлено, що 21.07.2017 року до Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації надійшло розпорядження про виконання вироку Ставищенського районного суду Київської області від 09.06.2017 року який набрав законної сили, та 28.07.2017 року надійшло розпорядження про виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2017 року, який набрав законної сили і які прийняті до виконання.
За вироком Ставищенського районного суду Київської області від 09.06.2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2017року його засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
З тексту вказаного вироку слідує, що злочини, за які ОСОБА_4 засуджено згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2017року мали місце у грудні 2016 року, тобто до постановлення вироку Ставищенського районного суду Київської області від 03.06.2016 року.
За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_4 має бути визначено не за сукупністю вироків, а у відповідності до положень ч. 4ст. 70 КК України, яка передбачає призначення покарання за сукупністю злочинів у тому випадку, коли після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Стаття 537 КПК України, яка регламентує підстави та порядок вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків, ухвал і постанови суду, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у вищезазначеній постанові, не містять посилання на те, що суд, при наявності декількох вироків, кожний з яких набрав законної сили, вправі визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Окрім того, за кожним з вироків ОСОБА_4 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, що виключає можливість поглинення менш суворого покарання більш суворим, в той час як застосування принципу складання призначених покарань істотно погіршить становище засудженого ОСОБА_4 , що є неприпустимим в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Покарання за вироком Ставищенського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2017 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, виконувати самостійно.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1 .