Справа № 445/929/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха, Оріхівського району, Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , військове звання старший солдат, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в званні старший солдат, всупереч вимог ст. 9, 11, 16, 49, 58,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби в умовах особливого періоду, умисно, о 08 год. 15 хв. 03 вересня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та не виконуючи обов`зки по 13 год. 00 хв. 15 червня 2017 року, проводив час на власний розсуд, не вживаючи мір для повернення до розташування військової частини раніше за наявності можливості для цього і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органі чи органів державного управління.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що свідомо залишив розташування військової частини в зв`язку із сімейними обставинами, про вказане керівництво не повідомляв. Розуміє протиправність своїх дій, щиро розкаюється у вчиненому, просить його суворо не карати, ставлення до військової служби змінив.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону, суд обмежив дослідження доказів лише домитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Таким чином, суд вважає доведеним факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_4 вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано органом досудового розслідування вірно.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини справи, відсутність тяжкості заподіяних правопорушенням наслідків, відсутність завданої шкоди, обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому такому слід призначити мінімальний розмір покарання, що передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
Водночас, з врахуванням вищенаведених обставин та даних щодо особи обвинуваченого, зокрема, що такий на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, раніше не судимий, є особою молодого віку, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 75,76, ч. 4 ст. 407 КК України, ст. 368-371, 373- 374 КПК України, ст. 165 КВК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк рахувати з дня проголошення вироку 19 березня 2018 року.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Суддя ОСОБА_1