АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 648/2238/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/233/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення

У Х В А Л А
іменем України
19 лютого 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 15.08.2012 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ст. 185 ч.3, 75 КК України на 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 3 місяці,
засудженого за вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02.08.2013 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України на 04 роки 6 місяців позбавлення волі, за вироком цього ж суду від 16.12.2013 рок за ч.1 ст.162, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, початок строку 19.07.2014 року, кінець строку 19.01.2019 року.
в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений відбуває покарання за скоєння тяжкого злочину, має позов, який добровільно не погашає, двічі притягувався до дисціплінарної відповідальності, має 2 заохочення, останнє з яких отримав 2 роки тому, з урахуванням яких, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, його поведінка та ставлення до праці не є сумлінними, що дає підстави для відмови у задоволенні клопотання засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначає, що ухвалу побудовано на підставі характеристики, наданої установою виконання покарань, не враховано того факту чи були створені умови для виправлення засудженого, а також не враховано чи мав засуджений можливість погасити суму позову за вироком. Просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, у дебатах прокурор залишилася на своїй попередній позиції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в Дар`ївській виправній колонії № 10 засуджений ОСОБА_7 двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, які зняті у встановленому законом порядку, має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. На виробництві установи не працевлаштований через особисте небажання працювати, на заходи виховного впливу реагує, але не робить належні висновки, не схильний до створення конфліктних ситуацій, приймає участь у діяльності установи, в громадському житті відділення участь не приймає. Позов у сумі 1700 гривень не сплачує з підстав ненадходження виконавчого листа до установи.

Згідно висновку адміністрації установи, засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання не довів свого виправлення.

Жодних доказів того, що адміністрацією установи не створено умов для виправлення особи, засудженим не надано.

Так, за наявними матеріалами провадження, засуджений не працевлаштований через відсутність особистого бажання працювати, належних висновків на заходи виховного впливу не робить, має два заохочення за весь період відбування покарання, участь у громадському житті відділення не приймає.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не бере до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про наявність законних підстав для задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Його посилання на те, що він працював майже 4 місяця, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання, якому 19.01.2016 року було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не став на шлях виправлення, 19.10.2016 року було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а 19.07.2017 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.

Наявність у засудженого ОСОБА_7 лише 2 заохочень за весь час відбування покарання, які за своєю кількість є незначними, жодним чином не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення клопотання ОСОБА_7 , як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 20 лютого 2018 року
Ухвала набрала законної сили 19 лютого 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2