Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/2526/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2018 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Малин Малинського району Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого в Лепетиському ДНЗ, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
29.03.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000099 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України, за фактами спричинення 29.03.2018 року ОСОБА_4 своїй дружині ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а також незаконного позбавлення волі останньої способом, небезпечним для життя, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань.
29.03.2018 року о 17 год. 20 хв. за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень було затримано ОСОБА_4 та 30.03.2018 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Згідно вказаного повідомлення, 29.03.2018 року приблизно о 04 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , застосовуючи фізичне насильство, та діючи всупереч волі потерпілої ОСОБА_7 , схопив останню за волосся та потягнув через територію домоволодіння в приміщення гаражу. Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи утримувати потерпілу за волосся, витягнув її з приміщення гаражу на територію домоволодіння, протягнув біля 5 метрів по землі до підсобного приміщення (бані) та вдарив потерпілу головою об вікно вказаного приміщення, в результаті чого скло вікна було розбито. Не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_4 , утримуючи потерпілу за волосся, протягнув останню близько 7 метрів по території домоволодіння до краю гаражу, біля якого складено металеві предмети, одягнув ОСОБА_7 собачий нашийник з металевим ланцюгом, який був прив`язаний на куті гаражу поряд з купою металобрухту, тим самим обмеживши її волю, та наніс потерпілій не менше 5 ударів ногами по животу та обличчю та не менше двох ударів металевим предметом (автомобільним амортизатором з пружиною) в область голови. Через нетривалий час, скориставшись тим, що ОСОБА_4 відволікся, ОСОБА_7 звільнилася від нашийника та намагалася втекти, однак ОСОБА_4 , наздогнавши потерпілу, схопив її за волосся та протягнув біля 4 метрів по території подвір`я домоволодіння до будинку, після чого, розбивши скло вікна будинку, витягнув звідти електричний провід з патроном на кінці, поклав його до рук потерпілої, тією ж рукою всунув вилку від проводу в розетку для того, щоб потерпілу вдарило током, однак не зміг реалізувати злочинний намір у зв`язку з відсутністю електроструму. Не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_4 , утримуючи потерпілу за волосся, протягнув близько 3 метрів по території домоволодіння до автомобільного легкового причепа та вкинув останню до кузова, після чого наніс ОСОБА_7 біля 5 ударів ногами та руками по тулубу. В подальшому, близько о 06 год. 00 хв. у потерпілої задзвонив телефон, ОСОБА_4 відпустив її та ОСОБА_7 , скориставшись вказаною обставиною, змогла втекти.
Слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із начальником Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

В обґрунтування клопотання вказав, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, підозра є обґрунтованою, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наявні ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_4 знущався над своєю дружиною протягом двох годин, при цьому прив`язав її на ланцюг та утримував близько п`яти хвилин. Повідомлення про підозру йому вручено лише за ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки коли ОСОБА_7 була доставлена до лікарні, черговим був лікар-анестезіолог, який не міг надати висновок щодо завданих їй тілесних ушкоджень. Зауважив, що ОСОБА_4 знайшли на вулиці села в неадекватному стані та, на думку сторони обвинувачення, він був під впливом сильнодіючої отруйної речовини. На даний час останній також веде себе неадекватно. Додав, що в ході проведення огляду місця події було вилучено речовину, схожу на наркотичну, яка на даний час відправлена на експертизу.

Підозрюваний пояснив, що винним себе не визнає, не пам`ятає, що саме він вчинив, оскільки знаходився під впливом якоїсь речовини, яку, на його думку, підсипали йому в чай. Вказав, що пам`ятає лише момент затримання, більше нічого пояснити не може.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри. Вказала, що в діях ОСОБА_4 вбачається лише склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вони були направлені не на обмеження волі потерпілої, а на нанесення їй тілесних ушкоджень. ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_7 протягом останніх 18 років, причиною вчинення протиправних дій є тимчасовий розлад його психіки, оскільки він раніше мав травму голови. За такого, вказала на необхідність проведення судово-психіатричної експертизи та надання ОСОБА_4 медичної допомоги в рамках ЦПК України.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходжу до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчим в обґрунтування клопотання зазначено, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, підтверджується: заявою ОСОБА_7 від 29.03.2018 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 29.03.2018 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протоколом огляду місця події від 29.03.2018 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину ОСОБА_4 від 29.03.2018 року.

Між тим, вивченням даних доказів не встановлено даних на підтвердження того, що в діях ОСОБА_4 наявний склад інкримінованого йому злочину.

Так, з заяви ОСОБА_7 від 29.03.2018 року вбачається, що остання просила притягнути до кримінальної відповідальності свого чоловіка ОСОБА_4 , який 29.03.2018 року, знаходячись за місцем їхнього проживання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував відносно неї бійку, в ході якої шляхом нанесення ударів руками, ногами та підручними предметами спричинив тілесні ушкодження.

З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 29.03.2018 року встановлено, що остання також повідомляє про те, що її чоловік ОСОБА_4 знущався над нею з 04 год. 00 хв. до 06 год. 30 хв. 29.03.2018 року та своїми діями спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді рани на голові та синців по всьому тілу. Так, він тягав її за волосся по території домоволодіння, штовхнув головою у вікно бані, внаслідок чого її головою розбив скло, одяг на її шию собачий ошийник, наносив удари ногами по тулубу, ногам, животу. ОСОБА_7 намагалась втекти, однак ОСОБА_4 її наздогнав, знову схопив за волосся та взявши металеву деталь, наносив удари в праву скроню. Після цього знову вдарив в живіт, вільною рукою взяв череп голови баран та почав ним бити їй по спині. Надалі, утримуючи ОСОБА_7 за волосся, ОСОБА_4 потягнув її до вікна квартири, яку вони придбали, дав їй провід, на кінці якого був патрон з лампою, та вилку вставив в розетку, однак тоді не було світла. Весь цей час ОСОБА_4 висловлювався в адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою, ображав її, говорив нісенітниці, вів себе неадекватно, говорив нібито з донькою, однак її поруч не було. Даних про те, що ОСОБА_4 незаконно позбавив волі ОСОБА_7 вказаний протокол не містить.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в своїх протоколах допиту від 29.03.2018 року вказали, що ОСОБА_7 їм повідомила, що її чоловік знущався над нею в їхньому будинку, бив руками, ногами та іншими предметами по голові та тулубу.

До того ж, слідчим в клопотанні вказано, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Між тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Згідно положень ч. 2 ст. 183 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, прокурором не надано.

З урахуванням викладеного, оскільки підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу відсутні, вважаю необхідним у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Крім того, слід зазначити, що затримання підозрюваного ОСОБА_4 29.03.2018 року було здійснено з порушенням вимог ст.ст. 207, 208 КПК України, оскільки вказані норми передбачають затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, суду, зокрема, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. З матеріалів клопотання вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинено 29.03.2018 року з 04 год. 00 хв. до 06 год. 30 хв. на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 фактично було затримано того ж дня о 17 год. 20 хв. на вулиці в іншому кінці населеного пункту. За такого, певні слідчі (розшукові) дії проводились та затримання ОСОБА_4 на законних підставах могло відбутися виключно з дозволу слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів.

Повний текст ухвали оголошено 02 квітня 2018 року о 12 год. 00 хв.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_11