Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 05 жовтня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Рівне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 2 ст. 86 КК України, п. «г» ст. 1 та ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції від 06 травня 2014 року ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_8 на користь останньої 120630, 78 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 45035, 73 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання, 150000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_9 50000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 41292 грн. в рахунок виплат непрацездатним утриманцям, 13764 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання, 13764 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

07 жовтня 2013 року о 14.30 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Гостомельського шосе зі сторони СП ДПС ДАІ № 507 в напрямку м. Гостомеля в м. Києві, порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3, підп. «б» п. 10.1, 11.3 та 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху України, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся лівою боковою частиною автомобіля з передньою частиною мотоцикла «Aprilia RSV 4R», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який в свою чергу, порушив вимоги п.п. 11.3, 13.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 від спричинених тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , за її змістом, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою судом доказів. Зазначає, що матеріалами кримінального провадження встановлено та доведено спільну винуватість порушення правил дорожнього руху обома водіями, однак зазначене залишилось не врахованим судом при вирішенні цивільного позову. Вказує, що апеляційний суд, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не перевірив належним чином всіх її доводів та обґрунтованих відповідей на них не дав.

В запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність, на її думку, доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, пояснення представника потерпілого про необхідність залишення оскаржуваного судового рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку захисника, оцінка доказів у провадженні, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ретельно викладених у ньому обставин, доведено зібраними у встановленому законом порядку доказами,дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань самого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема, у протоколах: огляду місця події від 07 жовтня 2013 року та схемі пригоди з ілюстрованою таблицею до нього; проведення слідчого експерименту від 19 липня 2014 року; проведення слідчого експерименту від 31 жовтня 2014 року; у висновках експерта № 2885 від 04 грудня 2013 року; у висновках експерта № 476/ат від 25 листопада 2013 року; у висновках експерта № 514ат від 22 жовтня 2014 року; у висновках експерта за результатами проведення авто-технічної експертизи № 11405/11406/13-52 від 29 травня 2014 року; у акті судово-медичного дослідження № 1951 від 18 жовтня 2013 року; у висновку авто товарознавчої експертизи № 13185/15-54 від 25 вересня 2015 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги захисника, у тому числі стосовно спільної винуватості у порушенні правил дорожнього руху обома водіями та неналежне, на його думку, врахування зазначеного судом при вирішенні цивільного позову, є аналогічними за своїм змістом доводам його апеляційної скарги та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який детально перевіривши їх, мотивовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Суд перевірив доводи сторони захисту щодо неправильного, на їх думку, вирішення цивільного позову з огляду на встановлення порушення правил дорожнього руху обома водіями, а відтак, необхідності визначення розміру відшкодування в залежності від ступеня вини потерпілого, з огляду на позицію Верховного Суду України, викладену у п. 7 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Переглядаючи справу за апеляційними скаргами захисника та представника потерпілого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої та, ретельно перевіривши доводи сторони захисту про необхідність зменшення стягнутого судом першої інстанції розміру відшкодування на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди з огляду на спільну винуватість в порушенні правил дорожнього руху, а також доводи представника потерпілого про необхідність збільшення зазначених розмірів відшкодувань та обґрунтовано залишив їх без задоволення, а постановлений вирок в цій частині без зміни, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Призначене ОСОБА_8 покарання, а також прийняте рішення про звільнення від його відбування на підставі п. «г» ст. 1, ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції від 06 травня 2014 року відповідає вимогам зазначеного закону.

Таких порушень кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3