Ухвала
іменем україни
24 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2014 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України,

в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 8 років;
за ч. 2 ст. 146 КК України на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 5 років.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання визначене за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , щодо якого вирок ні в апеляційному, ні в касаційному порядку оскаржено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2014 року вирок районного суду змінено: виключено з мотивувальної частини вироку стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку за ч. 2 ст. 289 КК України «заподіяння значної матеріальної шкоди». В іншій частині вирок суду щодо обох засуджених залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року цю ухвалу скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

03 березня 2016 року Апеляційним судом Херсонської області вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2014 року у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано, постановлено свій вирок, яким призначено засудженому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 8 років 3 місяці; за ч. 2 ст. 146 КК України на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 6 років із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці із конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності. Виключено із мотивувальної частини вироку посилання суду про наявність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки за ч. 2 ст. 289 КК України «заподіяння значної матеріальної шкоди». В іншій частині вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 20 травня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_6 та змінено йому невідбуту частину покарання у виді 1 року 5 місяців 25 днів позбавлення волі більш м`яким виправними роботами на вказаний строк з відрахуванням 20 % заробітної плати на користь держави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року вирок Апеляційного суду Херсонської області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 06 червня 2017 року вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінено в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України. Виключено із мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 289 КК України «заподіяння значної матеріальної шкоди потерпілому».

В частині призначеного ОСОБА_6 покарання вирок скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 2 ст. 146 КК України на строк 4 роки;

за ч. 2 ст. 289 КК України на строк 6 років із конфіскацією всього належного йому майна;

за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 11 років.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання, призначеного за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06 серпня 2012 року по 11 листопада 2014 року та з 17 червня 2015 року по 20 травня 2016 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного за цим вироком покарання частково відбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2014 року з 12 листопада 2014 року по 16 червня 2015 року.

На підставі пп. в) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного за цим вироком покарання частково відбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 квітня 2014 року у виді виправних робіт на підставі ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 20 травня 2016 року з розрахунку три дні виправних робіт за один день позбавлення волі з 09 червня 2016 року по 06 червня 2017 року.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_6 засуджено за те, що він 13 червня 2012 року, приблизно о 15 год, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено судом в окреме провадження у зв`язку з оголошенням у розшук, на кордоні між Голопристанським та Скадовським районами Херсонської області, умисно, застосовуючи фізичну силу, заштовхали потерпілого ОСОБА_8 у його автомобіль «GREAY WALL», держаний номерний знак НОМЕР_1 , та створили перешкоди для вільного пересування потерпілого, чим незаконно позбавили останнього волі.
Після цього, незаконно заволодівши автомобілем ОСОБА_8 , вартістю 71 489,40 грн, утримуючи потерпілого всупереч його волі у машині на підлозі, перевезли останнього на поле між селами Гладківка та Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, де ОСОБА_6 о 16 год цього ж дня під час бійки, що виникла між ним та потерпілим на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи самостійно, вийшовши за межі домовленості з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, умисно, з метою вбивства завдав потерпілому вісім ударів ножем в поперекову область спини, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер, після чого ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зникли з місця скоєння злочинів, а автомобіль потерпілого особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, залишила в лісосмузі на відстані 3 км від м. Гола Пристань Херсонська область.

У касаційних скаргах прокурор, захисник та засуджений порушують питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції та направлення кримінальної справи на новий апеляційний розгляд. При цьому посилаються на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів й особі засудженого:
- прокурор вважає обране засудженому покарання таким, що є несправедливим внаслідок м`якості. Вказує, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 399 КПК України 1960 року, оскільки залишив поза увагою обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції про те, що покарання у виді позбавлення волі на 11 років є м`яким. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не навів у своєму рішенні мотивів на спростування доводів прокурора щодо необхідності призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на 14 років;
- захисник ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_6 вказують на те, що суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання не взяв до уваги конкретні обставини справи, а також дані про особу засудженого та обрав несправедливе покарання внаслідок суворості. Вказують, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 374 КПК України 1960 року, оскільки постановив свій вирок, яким одночасно прийняв рішення про зміну та скасування вироку суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала скаргу прокурора та вважала, що скарги захисника та засудженого не підлягають задоволенню, пояснення захисника, який підтримав свою скаргу і скаргу засудженого й заперечував проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали справи й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, та правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оспорюється.
Що стосується доводів касаційних скарг про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого як внаслідок м`якості, так і суворості, то вони є необґрунтованими.

З вироку апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок першої інстанції щодо ОСОБА_6 , правильно звернув увагу на те, що місцевий суд, призначаючи засудженому покарання, не дотримався вимог ст. 65 КК України, оскільки не врахував в повній мірі усі обставини, що впливають на покарання, а саме тяжкість вчинених злочинів, конкретні обставини їх вчинення та наслідки, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, який фактично не визнав свою вину. Апеляційний суд правильно звернув увагу, що наявність у ОСОБА_6 батьків похилого віку не зменшують ступеня суспільної небезпечності особи засудженого. За наведених обставин суд апеляційної інстанції обгрунтовано дійшов висновку про безпідставність рішення суду першої інстанції щодо необхідності призначення засудженому покарання, близького до мінімального, передбаченого санкціями статей обвинувачення, та призначив засудженому більш суворе покарання. Покарання, призначене ОСОБА_9 апеляційним судом, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, воно є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. Обставини, які б свідчили про те, що призначене засудженому покарання є несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості, про що відповідно вказують у своїх касаційних скаргах прокурор, засуджений та захисник, не встановлено.

Доводи прокурора про недотримання апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України 1960 року щодо обов`язковості вказівки суду касаційної інстанції є безпідставними. Так, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2016 року було скасовано вирок Апеляційного суду Херсонської області від 03 березня 2016 року у зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_6 покарання, що було наближене до мінімального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років 3 місяці, та відповідно остаточного покарання за сукупністю злочинів. У подальшому судом касаційної інстанції був скасований вирок Апеляційного суду Херсонської області від 30 серпня 2016 року у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону при кваліфікації дій засудженого, а не через м`якістю призначеного ОСОБА_6 покаранняу виді позбавлення волі на строк 11 років, про що зазначає прокурор у касаційній скарзі. Таким чином, підстав вважати, що апеляційний суд порушив вимоги кримінально-процесуального закону при призначенні засудженому покарання, немає.

Необґрунтованими є доводи, наведені у касаційних скаргах засудженого та захисника про те, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 374 КПК України 1960 року, якою передбачено порядок скасування вироку із поверненням справи прокурору, на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Так, апеляційним судом прийнято рішення про зміну вироку щодо ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України із виключенням окремої кваліфікуючої ознаки та скасовано цей вирок в частині покарання, призначеного засудженому за всіма статтями обвинувачення та відповідно остаточного покарання, визначеного за сукупністю злочинів. Оскільки апеляційним судом було прийнято рішення про необхідність застосування більш суворого покарання, то було постановлено свій вирок, що відповідає вимогам ст. 378 КПК України 1960 року.
Перевіркою матеріалів кримінальної справи за поданими касаційними скаргами не встановлено порушень судом апеляційної інстанцій при розгляді справи вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановленого щодо ОСОБА_6 вироку.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Херсонської області від 06 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3