14 вересня 2017 року м. Київ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5,
суддів:ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні заяву засудженої ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо неї,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року ОСОБА_4 засуджено: за частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна; за частиною другою статті 190 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною третьою статті 358 КК (у редакції 2008 року) - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; звільнено від відбування цього покарання на підставі статті 49 КК у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_4 змінено та звільнено її від призначеного покарання за частиною другою статті 190 КК на підставі статті 49 КК у зв'язку із закінченням строків давності. Цей же вирок у частині засудження ОСОБА_4 за частиною третьою статті 358 КК скасовано та провадження у цій частині закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженою за частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна.

У решті вирок суду залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року судові рішення щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У заяві до Верховного Суду України засуджена ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень щодо неї з підстави пункту 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), стверджуючи про неоднакове застосування касаційним судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої статтею 190 КК, щодо конкретизації способу шахрайського заволодіння майном: шляхом обману чи зловживання довірою.

З огляду на це просить скасувати зазначені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підтвердження зазначених доводів засуджена долучила копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року, якою залишено без зміни судові рішення судів нижчих інстанцій, від 12 червня та 3 серпня 2017 року, якими відмовлено засудженим у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 445 КПК, у зв'язку із необґрунтованістю заяв.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 1 статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зобов'язує Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми матеріального права.

За змістом заяви, засуджена ОСОБА_4 вбачає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої статтею 190 КК, у тому, що в оскаржуваному рішенні касаційний суд безпідставно погодився із її засудженням за вчинення шахрайства як шляхом обману, так і зловживання довірою, тоді як в диспозиції частини першої статті 190 КК ці два способи вчинення злочину визначені як альтернативні.

Надані для порівняння рішення суду касаційної інстанції заявниця вважає прикладами іншого застосування зазначеної норми права, оскільки у зазначених ухвалах суд касаційної інстанції констатував правильність кваліфікації дій засуджених за шахрайство лише за однією із альтернативних ознак об'єктивної сторони даного складу злочину - у двох із них шляхом обману (ухвали від 10 травня та 12 червня 2017 року), а в одній (ухвала від 3 серпня 2017 року) - шляхом зловживання довірою.

Водночас зі змісту зазначених ухвал убачається, що суб'єкти звернення до касаційного суду в цих провадженнях порушували питання про недоведеність винуватості засуджених осіб у вчиненні шахрайських дій, вказували на незаконність обвинувальних вироків, які ґрунтуються на недопустимих доказах, їх неналежній оцінці, та посилалися на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема на невідповідність ухвал апеляційного суду вимогам статті 419 КПК.

Розглядаючи такі доводи, суд касаційної інстанції спростував їх та зробив висновки про доведеність винуватості засуджених осіб у вчиненні інкримінованих дій, правильність їх кваліфікації, справедливість призначеного покарання та відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для зміни чи скасування судових рішень.

Наведене свідчить про те, що у кримінальних провадженнях, в ході яких постановлені ухвали, надані засудженою як порівнювані судові рішення, перед касаційною інстанцією не порушувалося питання про можливість/неможливість одночасного інкримінування альтернативних ознак складу злочину - шахрайство, а тому в них немає правового висновку з цього приводу.

Окрім того, в оспорюваному рішенні дана оцінка доводам касаційної скарги засудженої, яка не погоджувалася з рішеннями судів попередніх інстанцій з огляду на безпідставність її засудження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо права на захист, недотримання апеляційним судом вимог статті 370 КПК 1960 року та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та її особі внаслідок суворості.

Одночасно касаційним судом розглядалися й касаційна скарга захисника засудженої із твердженнями про порушення права на захист судом апеляційної інстанції, який не повідомив його про дату апеляційного розгляду, та касаційна скарга прокурора щодо правильності застосування частини першої статті 70 КК і призначення ОСОБА_4 остаточного покарання.

Всі вищенаведені доводи суд касаційної інстанції спростував, мотиви прийнятого рішення виклав в ухвалі, зі змісту якої не убачається висновку щодо застосування альтернативних ознак об'єктивної сторони складу злочину шахрайства.

Отже, за відсутності в ухвалах касаційного суду, як в оспорюваній, так і в порівнюваних, різних правових висновків щодо застосування альтернативних ознак об'єктивної сторони складу злочину «шахрайство» відсутня й підстава для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбачена пунктом 1 статті 445 КПК.

Окрім того, відповідно до статті 190 КК шахрайство може бути вчинено шляхом обману чи зловживання довірою, що не виключає можливість вчинення цього правопорушення одночасно двома способами, визначеними у диспозиції цієї статті. При цьому сполучник «чи» хоча і є свідченням альтернативних способів вчинення шахрайських дій, проте не виключає, у разі доведеності у вироку суду, засудження особи за вчинення шахрайства одночасно обома способами.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_4 заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 450, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити засудженій ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України про перегляд судових рішень щодо неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_5