Справа № 573/111/18
Номер провадження 1-кп/573/41/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Суми, з повною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- за ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
06 червня 2017 року близько 10 год. ОСОБА_5 прибув до швейної майстерні, де працює його колишня дружина ОСОБА_4 , що знаходиться на другому поверсі ТЦ «Вир» за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Сумська, 5 з метою з`ясувати питання щодо спілкування з неповнолітньою донькою.

В ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла словесна сварка, у ході якої у ОСОБА_5 на ґрунті давніх стійких особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 виник умисел на спричинення невизначеної шкоди її здоров`ю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 наніс їй удар ступнею ноги в область стегна, в результаті чого ОСОБА_4 впала на підлогу та пошкодила лівий ліктьовий суглоб. Після того, як вона підвелась, ОСОБА_5 став хапати ОСОБА_4 руками за руки в області передпліччя.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді садна лівого ліктьового суглобу, синця лівого передпліччя, синця по згинальній поверхні лівого ліктьового суглобу, синця правого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні, які відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_5 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість не визнав повністю, суду зазначив, що з ОСОБА_5 вони розлучились ще у 2011 році, але до даного часу між ними постійно виникають конфліктні ситуації з різних причин, ініціатором яких є колишня дружина. Він мешкає в м. Суми у своєї матері, бо ОСОБА_4 вигнала його з квартири. Вона працює приватним підприємцем і в ТЦ «Вир» у неї мається власна швейна майстерня. Між ними вже тривалий час існують неприязні стосунки.

04 червня 2018 року близько 10 год., це була неділя, він приїхав в м. Білопілля з метою побачитись з донькою, оскільки саме по неділях органом опіки та піклування визначений йому час побачень з донькою. Прийшов на роботу до колишньої дружини, бо інколи по вихідним дням вона бере доньку із собою на роботу. У обвинувальному акті вказано, що події були 06 червня 2017 року. Але він з цим не згоден, бо точно пам`ятає, що приїздив в неділю. У майстерні разом з ОСОБА_4 була і ОСОБА_7 . Коли він звернувся до потерпілої з проханням побачити доньку, то вона зразу почала на нього кричати, обзивати його поганими словами, стала кидати в нього різні предмети, що були в неї під рукою. Також вона почала бити його ногами і він, щоб уникнути удару, перехопив рукою її ногу і вона впала на підлогу. Після цього разом з ОСОБА_7 вони допомогли ОСОБА_4 піднятись і він пішов з майстерні. Ніяких тілесних ушкоджень він їй не заподіяв, вона його обмовляє.

Хоча обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою винуватість в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , але вона підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які суду пояснили наступне.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що тривалий час між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_5 існують неприязні стосунки з різних причин. Він мешкає в м. Суми у своєї матері, але постійно приїздить, влаштовує сварки, провокує її на конфлікти, також застосовує до неї фізичне насильство. В черговий раз він приїхав 06 червня 2017 року близько 10 год. і зайшов до неї на роботу в швейну майстерню, що розташована в ТЦ «Вир». Вона точно знає, що це був вівторок, оскільки в неділю 04 червня 2017 року було велике релігійне свято Трійці і вона не працювала. Крім того, згідно з розкладом її роботи неділя у неї вихідний день. ОСОБА_5 запитав про доньку. Він, будучи батьком дитини, навіть не знав, що його донька відвідувала на той час пришкільний майданчик і в той день була на ньому. Вона йому не сказала, що донька на майданчику. На це ОСОБА_5 розізлився. Також став з`ясовувати питання з приводу спільної квартири, на ґрунті чого між ними виникла словесна сварка, в результаті якої ОСОБА_5 схопив своїми руками її за руки вище ліктя і став із силою тримати та тиснути на них. Потім він намагався вдарити її по обличчю, але вона відхилилась, штовхав руками. Також він вдарив її ногою по стегну і вона впала на підлогу на спину більше на лівий бік. ОСОБА_7 , яка на той час працювала в її майстерні і була присутня під час сварки з ОСОБА_5 , допомогла піднятись їй з підлоги. Від падіння вона розбила лівий лікоть, а від стискання її рук ОСОБА_5 у неї на руках вище ліктя з`явились синці. За весь час конфлікту ОСОБА_5 наніс їй близько 10 ударів руками та ногами. Він також розкидав речі по майстерні. Охоронець торгового центру ОСОБА_8 робив йому зауваження. Потім ОСОБА_5 пішов з приміщення майстерні. В цей день вона пішла в поліцію і написала заяву про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за спричинені побої. Їй дали направлення до судмедексперта в м. Путивль, бо в м. Білопілля експерт був у відпустці. 07 червня 2017 року в м. Путивль її оглянув експерт та зафіксував тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знає ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Вони давно вже розірвали шлюб і між ними з різних причин склались неприязні стосунки. ОСОБА_5 часто приїздив на роботу до ОСОБА_4 і влаштовував сварки. В червні 2017 року вона працювала в майстерні у ОСОБА_4 . На початку червня 2017 року, точної дати на даний час вона не пам`ятає, але знає точно, що це був робочий день, близько 10 год. до майстерні прийшов ОСОБА_5 і став висловлювати ОСОБА_4 різні претензії, до змісту яких вона не прислуховувалась. При цьому ОСОБА_5 вів себе зухвало, агресивно, без запрошення розвалився у кріслі. ОСОБА_4 говорила йому, щоб він вийшов з майстерні. ОСОБА_5 на це не реагував. Вона вже не хотіла з ним розмовляти. Тоді він схопив її за руки і став трясти, потім вдарив ногою по нозі і ОСОБА_4 впала спиною на підлогу. Свідок допомогла піднятись їй і також говорила ОСОБА_5 щоб йшов звідси. Після падіння у ОСОБА_4 бачила розбитий лікоть, з нього йшла кров. Тоді вона перейшла в приміщення за ширмою і не бачила подальших дій ОСОБА_5 , але сварку між ними чула. В її присутності ОСОБА_4 не штовхала ОСОБА_5 і не била. ОСОБА_5 розкидав речі по майстерні, зламав палицю пластмасову. В цей же день ОСОБА_4 пішла в поліцію і написала заяву. До приходу ОСОБА_5 у ОСОБА_4 на руках ніяких тілесних ушкоджень не було. Після конфлікту потерпіла деякий час побула на роботі та пішла до поліції.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що працює охоронцем в Торгівельному центрі «Вир» в м. Білопілля. На початку червня 2017 року, точної дати зараз не пам`ятає, перебував на роботі. Десь в першій половині дня з другого поверху прийшла жінка на ім`я ОСОБА_9 і сказала, що в швейній майстерні триває бійка. Він піднявся на 2 поверх, на вході до приміщення майстерні стояв ОСОБА_5 , в той день він його побачив вперше. ОСОБА_10 зупинився від входу до швейної майстерні приблизно на відстані 10 м і сказав ОСОБА_5 : «Йди звідси, а то викличу поліцію!» ОСОБА_5 вийшов з приміщення, але знову повернувся. Потім вийшов і пішов на вихід з торгового центру. Змісту розмов між ОСОБА_11 не чув, в його присутності ОСОБА_5 нецензурною лайкою не висловлювався. ОСОБА_4 бачив здалеку, тому не може сказати, чи були у неї тілесні ушкодження, чи їх не було.

Також винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

-витягами з ЄДРДР про внесення в нього 06 червня 2017 року о 14.44 год. інформації про спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 руками та ногами (а. п. 90, 102);

-заявою потерпілої ОСОБА_4 про заподіяння їй 06 червня 2017 року тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка 06 червня 2017 року о 14.02 год. була прийнята слідчим Білопільського відділення поліції ОСОБА_12 від потерпілої ОСОБА_4 (а. п. 103);

-протоколом огляду місця події і фототаблицею до нього від 06 червня 2017 року, де ОСОБА_5 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Як вбачається з фото №4, де зображений розклад роботи швейної майстерні, то неділя є вихідним днем (а. п. 105-112);

-висновком судово-медичної експертизи №87 від 13 червня 2017 року, згідно з яким при огляді 07 червня 2017 року судмедекспертом у ОСОБА_4 виявлені пошкодження у вигляді садна лівого ліктьового суглобу, синця лівого передпліччя, синця по згинальній поверхні лівого ліктьового суглобу, синця правого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, вони могли утворитись від що найменше 4 дій тупого предмету, що підтверджується характером ушкоджень, та могли утворитись в термін і при обставинах, вказаних у постанові. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли утворитись в результаті довільного падіння з вертикального положення на тверду поверхню без надання тілу додаткового прискорення, тобто ударів, поштовхів (а. п. 114-115);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14 червня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю потерпілої ОСОБА_4 , яка розказала та показала на місцевості обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а. п. 116-119);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №126 від 30 червня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_4 , може співпадати з механізмом утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованих самою потерпілою під час слідчого експерименту 14 червня 2017 року (а. п. 122-123);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19 липня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю свідка ОСОБА_7 , яка розказала та показала на місцевості обставини заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а. п. 124-127);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №170 від 08 серпня 2017 року, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_7 , може відповідати тому механізму, який виявлено при судово-медичному обстеженні ОСОБА_4 (а. п. 129).

Захисник ОСОБА_6 просив визнати неналежними доказами протокол слідчого експерименту, проведений з участю свідка ОСОБА_7 , та висновок додаткової судово-медичної експертизи №170 від 08 серпня 2017 року, оскільки показання свідка ОСОБА_7 не відповідають дійсності, вони суперечливі.

Але суд зазначає, що вказані докази досліджені судом в сукупності з усіма іншими доказами, невідповідність показань свідка ОСОБА_7 обставинам, викладеним в обвинувальному акті та вироку, не встановлена, тому підстав для визнання даних доказів неналежними суд не вбачає.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Обвинувачений ОСОБА_5 наполягав на тому, що події відбулись не 06 червня 2017 року, а 04 червня 2017 року, оскільки саме в неділю він приїздив до м. Білопілля з метою побачення з донькою. Також він просив слідчого та прокурора витребувати відповідну інформацію щодо місця знаходження його телефону, яка могла б підтвердити, що 06 червня 2017 року він в м. Білопілля не приїздив, а весь час знаходився в м. Суми.

Але даний факт спростовується поясненнями потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , які зазначили, що неділя у них вихідний день згідно з розкладом роботи, і саме в день отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 зразу звернулась до поліції з відповідною заявою. Також спростовуються витягами з ЄРДР, письмовою заявою потерпілої ОСОБА_4 , протоколом огляду місця події та іншими документами, де дата вчинення злочину вказана 06 червня 2017 року.

ОСОБА_5 будь-яких доказів на підтвердження того, що в м. Білопілля 06 червня 2017 року його не було, не надав, на підтвердження того, що він звертався з зазначеним вище клопотанням до слідчого чи прокурора, також не надав. Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та повідомлень ОСОБА_5 і його захисника ОСОБА_6 прокурору про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, то ними зазначено, що заяв, зауважень та клопотань вони не мають.

В судовому засіданні клопотань про витребування доказів сторона захисту також не заявляла.

Крім того, ОСОБА_5 заперечував факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Але його позиція спростовується показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду зазначила, що 06 червня 2017 року ОСОБА_4 на роботу прийшла без тілесних ушкоджень на руках. А під час сварки ОСОБА_5 умисно вдарив ногою потерпілу, від чого вона впала і розбила лікоть, з якого стала текти кров. Також він схопив ОСОБА_4 за руки і тряс її, при цьому утримуючи за руки.

Як пояснила потерпіла і вбачається з матеріалів кримінального провадження, в день отримання тілесних ушкоджень, тобто 06 червня 2017 року, ОСОБА_4 зразу звернулась до поліції і 07 червня 2017 року її оглянув судово-медичний експерт та виявив легкі тілесні ушкодження, які могли бути спричинені 06 червня 2017 року, про що він зазначив у своєму висновку.

Доказів на підтвердження того, що свідок ОСОБА_7 обмовляє обвинуваченого ОСОБА_5 , суду не надано, як свідок, так і сам обвинувачений суду зазначили, що неприязних стосунків між ними не було і немає. ОСОБА_7 на даний час у ОСОБА_4 не працює, у будь-якій залежності від неї не перебуває.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 в умисному заподіянні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень доведена повністю і зазначеними діями він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не знаходиться, не інвалід.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що він утриманні має двох неповнолітніх дітей, вперше засуджується.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_5 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також суд враховує і те, що ОСОБА_5 не розкаюється у вчиненому, не попросив вибачення у потерпілої.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт, оскільки він не працює, сплачує аліменти на утримання дітей.

Прокурор заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має двох неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав.

Обвинувачений ОСОБА_5 суду зазначив, що у випадку винесення йому обвинувального вироку, він проти звільнення від покарання по амністії не заперечує.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має на утриманні неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав. Проти застосування до нього амністії не заперечує.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась, йому роз`яснені наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ОСОБА_5 звільнити від покарання у виді громадських робіт на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілою ОСОБА_4 до обвинуваченого заявлений цивільний позов, у якому вона просить стягнути на її користь 5000 грн. моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 позов не визнав у повному обсязі.

Заслухавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілій моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілій ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_4 цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн. є завищеним, тобто таким, що не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої, що мали місце внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень.
При цьому суд приймає до уваги, що потерпілій було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Як пояснила у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , спричинену їй моральну шкоду вона пов`язує із подією злочину, а також із тим, що в подальшому вона зазнала моральних страждань у зв`язку з отримання тілесних ушкоджень, у неї боліли руки, подія відбулась на очах у багатьох людей, тому вона відчувала почуття приниження її з боку ОСОБА_5 .

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_4 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 1000 грн.
Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_5 не обирався.

Судові витрати та речові докази в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання за цим злочином у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді громадських робіт строком 150 годин.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_5 на її користь 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя