Провадження № 1-кс/638/1209/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2018 року Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0005070 від 17.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотання, в якому просить накласти арешт на приміщення квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, здійснювати реєстрацію будь яких громадян за вказаною адресою.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що у травні 2015 року невстановлена особа шляхом підроблення документів заволоділа правом на квартиру АДРЕСА_1 , чим спричинила ОСОБА_5 матеріальний збиток.

За даним фактом 17.10.2017 року розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

В ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 який у своїх свідченнях вказав, що 14.10.2017 року, коли останній знаходився у належній йому квартирі АДРЕСА_1 , до нього прийшов слідчий Московського ВП ГУНП в Харківській області, який шукав дівчину, що приписана за вказаною адресою, що ОСОБА_5 призвело у непорозуміння, так як він мешкає один, та у вказаній квартирі нікого він не прописував, після чого слідчий продемонстрував інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно якого від 31.05.2016 власником квартири за АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , згідно договору купівлі продажу від 31.05.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . Зі слів ОСОБА_5 , йому нічого не відомо щодо складання договору купівлі-продажу квартири, його підписання та видачі довіреності ОСОБА_8 , щодо представлення його інтересів, які є підробленими.

Крім цього, під час здійснення досудового розслідування, потерпілим ОСОБА_5 надано квитанції за оплату користування інтернетом відповідно до якої на вересень 2017 року кількість прописаних осіб у квартирі АДРЕСА_1 складала 13 осіб, на листопад 2017 31 особа, станом на 07.02.2018 року 41 особа.

Оскільки вказана квартира є об`єктом кримінального правопорушення, право на неї здобуте злочинним шляхом, орган досудового розслідування вважає, що на неї може бути накладений арешт з метою збереження її як речового доказу та забезпечення можливості відшкодування шкоди, внаслідок кримінального правопорушення.

Дослідивши клопотання і додатки до нього, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, у зв`язку з вищевикладеним слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту даного майна, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики відчуження цього майна.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання в частині накладення арешту на квартиру.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні клопотання в частині заборони будь яким особам укладати угоди стосовно цього майна та здійснювати реєстрацію будь яких громадян за адресою: АДРЕСА_2 , як таких, що суперечать діючому КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0005070 від 17.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя