АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0001730 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою зі змінами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Застосовано до набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 визначено обчислювати з 21 червня 2017 року.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо обвинуваченого скасувати та закрити провадження у справі.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 , посилаючись на довідку акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ №07072786 від 21 березня 2017 року, відповідно до якої Ірпінська медико-експертна комісія встановила ОСОБА_5 другу групу інвалідності з 21 березня 2017 року, звернувся із клопотанням про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі закону України «Про амністію у 2016 році».
Під час судового засідання захисниками обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_6 подано зміни до апеляційної скарги від 23 серпня 2017 року, у яких вони просять змінити вирок суду першої інстанції, призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст. 286 ч 2 КК України, звільнити його від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від основного та додаткового покарання на підставі п. г. ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На обґрунтування своїх вимог зазначають, що судом першої інстанції при призначенні покарання не взято до уваги наявність декількох пом`якшуючих обставин, та вважають, що враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є інвалідом другої групи, відшкодував завдану шкоду, щиро розкаявся, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та є всі підстави для звільнення його від відбування покарання, відповідно до положень ст.75 КК України.
Крім того вказують на те, що ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, не спричинив загибель двох і більше осіб, не вчинений у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, що свідчить про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпіла ОСОБА_9 подала на вказану апеляційну скаргу заперечення, зазначивши, що висновки захисника не грунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справ та є припущеннями. Просила залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, вирок суду-без змін.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 , 21 листопада 2016 близько 21 год. 22 хв., керуючи технічно не справним автомобілем «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 , в якому знаходилася пасажирка ОСОБА_11 , не перевіривши та не забезпечивши технічно справний стан автомобіля перед початком експлуатації, рухаючись по проїзній частині Кільцевої дороги зі сторони просп. Палладіна в напрямку вул. Верховинна в третій смузі із наявних чотирьох його напрямку руху з швидкістю 79.7...85.2 км/год, яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даному відрізку дороги 60 км/год., під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, внаслідок чого, навпроти з`їзду з просп. Перемоги, не справився з керуванням автомобіля та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де відбулося зіткнення з автомобілем «RenaultTrafic», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 в результаті якого пасажирка автомобіля «BMW320», ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та захисників про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора потерпілої про безпідставність доводів апеляційної скарги зі змінами захисників обвинуваченого, думку потерпілої, яка вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зі змінами підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 підтвердив встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Доводи захисників обвинуваченого в зміненій апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, які настали у виді смерті ОСОБА_11 ; дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, однак у 2016 році двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, має середню освіту, займається суспільно-корисною працею з 10.02.2017 року працює на посаді помічника юриста в ТОВ «Печатки столиці», має позитивні характеристики як з місця проживання, так і з місця навчання, не одружений, під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховано стан його здоров`я, про який зазначають захисники в апеляційній скарзі зі змінами.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Позиція потерпілої про відсутність у неї претензій, висловлена під час апеляційного розгляду, до обвинуваченого сама по собі не може бути підставою для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 та застосування положень ст.75 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_5 та його захисників про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню.
Відповідно до п. г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності вказаного закону в установленому законом порядку визнані інвалідами другої групи.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України.
Згідно довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ №07072786 від 21 березня 2017 року (а.с. 73, 74), Ірпінською медико-соціальною експертною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІ групу інвалідності з 21 березня 2017 року.
Під дію ст.9 вказаного Закону, яка виключає можливість застосування амністії, особа обвинуваченого не підпадає, а тому до нього може бути застосована амністія.
Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити та звільнити ОСОБА_5 від відбування відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду колегією суддів не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу зі змінами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року на підставі п. г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Звільнити ОСОБА_5 негайно з-під варти в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3