АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Національної поліції України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0002625 від 16.04.2015 року, а саме транспортний засіб марки « ТOYOTA LANDCRUISER200» ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст.. 170 КПК України, ст. 98 КПК України та є речовим доказами у кримінальному провадженні №0002625 від 16.04.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ст.290, ч.2 ст.357, ч.3 ст.358 КК України, а тому слідчий суддя вважає доведеною необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що присутніми під час розгляду клопотання про накладення арешту не був, про арешт майна дізнався зі слів знайомого24.10.2017. Крім цього апелянт в апеляції просить скасувати ухвалу слідчого судді постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянтвказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України.Також апелянт вказує і на те, що слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки дане твердження належним чином необґрунтоване. Крім того зазначає, що слідчий суддя не звернув увагу на те, що клопотання органу досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 171 КПК України в частині накладення заборони у користуванні транспортним засобом.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, про ухвалу слідчого судді апелянт дізнався лише 24.10.2017 року, а тому оскарження ухвали про накладення арешту на майно здійснено без пропущення процесуального строку.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

З ухвали слідчого судді вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002625 від 16.04.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ст. 290, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 358 КК України.
За матеріалами клопотання органу досудового розслідування, встановлено, що викрадені на території України транспортні засоби узаконюються під реєстраційними даними автомобілів аналогічних моделей, які зареєстровані на території АР Крим. Таким чином встановлено спосіб легалізації викрадених на території України автомобілів елітних моделей, які в підрозділах реєстраційно-екзаменаційної роботи при УДАІ ГУМВС України в м. Києві та Головного сервісного центру МВС України реєструвались під видом аналогічного автомобіля, що офіційно зареєстрований в базі даних ДАІ на території АР Крим, що на даний час вважається тимчасово окупованою територією.

В ході досудового розслідування в підрозділах Головного сервісного центру МВС України в м. Києві відсутні будь-які документи, що підтверджують реєстрацію автомобіля моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2

18.08.2016 Регіональним сервісним центром МВС у місті Києві сформовано витяг щодо автомобіля моделі «TOYOTA LAND CRUISER 200», ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Перевіривши доводи органу досудового розслідування з приводу необхідності накладення арешту, встановивши достатність даних, які містяться у доданих до клопотання матеріалах та які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування щодо обставин вчинення злочину, врахувавши положення ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження було виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприяло досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування.

Враховуючи, що метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, то посилання власника майна на те, що він не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, не є підозрюваним, як на підставу для відмови в накладенні арешту є неогбгрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце в даному випадку.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Національної поліції України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0002625 від 16.04.2015 року, а саме транспортний засіб марки « ТOYOTALANDCRUISER200» ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-сс/796/103/2018

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1