МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 469/1594/17
Провадження № 1-кп/480/97/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, громадянина України, з повною загальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 24.10.1995 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 20.12.1999 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст.141, ч. 1 ст. 196-1, ст. 42 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з конфіскацією майна;
- 02.07.2001 Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шести місяців, з конфіскацією майна;
- 07.12.2005 Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць;
- 07.05.2010 Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України 2001 року до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, з конфіскацією майна. Звільнений 08.05.2014 від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.04.2014 умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 13 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
встановив:
У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , мотивуючи це продовженням існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
26 березня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. У судовому засіданні захисник просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов такого.
Ухвалою слідчого судді Березанського районного суду Миколаївської області від 18.11.2017 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 19 днів, строк дії якого закінчується 05 грудня 2017 року о 12 годині 00 хвилин.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 лютого 2018 року до 12 години 00 хвилин.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2018 року до 12 години 00 хвилин.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема, з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на продовження існування низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує молодий вік обвинуваченого ОСОБА_4 .
Також, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності та за злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за які судимості не зняті і не погашені в установленому законом порядку, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, розгляд якого здійснюється судом, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до характеристики, наданої Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці квартального комітету Димитрівський, ОСОБА_4 з 16.10.2016 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
У матеріалах кримінального провадження наявні медичні документи, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 має захворювання, яке відповідно до рекомендацій лікарів потребує оперативного втручання, а також курсу хіміотерапії та реабілітації.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Сергій Антонов проти України від 22 жовтня 2015 року держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а спосіб і метод позбавлення свободи не завдають їй душевного страждання чи труднощів, які б перевищували невідворотний рівень страждання, притаманний триманню під вартою, і щоб з урахуванням практичних вимог ув`язнення належним чином забезпечувалися охорона здоров`я такої особи та її благополуччя.
З матеріалів, наданих на запит суду, вбачається, що 22.11.2017 ОСОБА_4 оглянутий лікарем-терапевтом та йому рекомендовано консультацію лікаря-онколога та лікаря-отоларінголога. Будь-яких даних, які б вказували на те, що після огляду 22.11.2017 ОСОБА_4 відповідно до рекомендацій оглянуто лікарями, суду не подано.
За таких обставин, суд вважає, що в умовах попереднього ув`язнення обвинувачений ОСОБА_4 не може у повній мірі отримували лікування.
А отже, стан здоров`я обвинуваченого, тобто хвороба наявна у обвинуваченого суттєво вливає на його можливість утримуватися у місцях попереднього ув`язнення.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Частиною 5 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Тому суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не дають достатніх підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно з приписами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області; не залишати цілодобово місце простійного проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 та свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і зможе запобігти вищевказаним ризикам.
Крім цього, відповідно до положень ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Електронні засоби контролю можуть застосовуватися:
1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок;
2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.
Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.
Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
А отже, перелічені вище обов`язки, а також носіння електронного засобу контролю буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 372 КПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.
ОСОБА_4 звільнити з під варти в залі судового засідання.
ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, строком на два місяці, такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області;
- не залишати цілодобово місце простійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 та свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;
- носити електронний засіб контролю.
Органу Національної поліції відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , і повідомити про це суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_1