Справа №345/679/18
Провадження № 1-кс/345/168/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.02.2018 року м. Калуш
Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судвого засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, -
20.02.2018 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, яку обґрунтовує тим, що З лютого 2007 року за допомогою шлюбного агентства познайомився з ОСОБА_6 , що народилася в Україні, та яка на той час працювала в Мілані в якості служниці. Між нами почалися романтичні стосунки та через деякий час пара почала проживати однією сімєю в житловому будинку що належить ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка, ОСОБА_8 , народження якої в установленому порядку було зареєстроване в реєстрі актів про народження, у місті Новарі. Дочка є громадянкою Італії. Після народження дочки, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були на утриманні ОСОБА_7 .
Останніх п`ять років, ОСОБА_9 разом з дочкою, ОСОБА_8 на літо виїзжали в Україну, на що скаржник давав згоду, та поверталися в Італію. В липні 2015 року ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_3 що хоче поїхати в Україну, відвідати своїх батьків, відпочити та показати дочку. Він цьому не заперечував, підписав відповідні документи, дав необхідну кількість грошей на відпочинок та дорогу в Україну і назад до Італії. В Україну ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виїхали 18 липня 2015 року та мали повернутися в Італію 20 серпня 2015 року.
Однак, ОСОБА_9 у вказаний термін в Італію не повернулася, та не повернула дитину ОСОБА_7 , зловживаючи своїми правами та з метою узаконити незаконне утримання нею дитини, змінила місце свого та дитини проживання, не повідомила про це ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_9 не давала можливості по телефону батькові спілкуватися з дитиною.
ОСОБА_7 з метою розшуку дитини звернувся до журналістів, які проводили відповідне журналістське розслідування, та за допомогою детективів знайшли ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , що проживають у м. Калуш Івано-Франківської області. Після цього, ОСОБА_3 звернувся до компетентних органів про повернення дитини до місця проживання, в Італійську республіку.
31.01.2018 ОСОБА_7 відвідував разом із своїм перекладачем ЗОШ № 11 в м. Калуш, де в 3- Б класі навчається його дочка ОСОБА_8 та виявив, що дитина з 30.01.2018 школу не відвідує. Як йому пояснили у школі, зі слів матері, дитина хворіє, однак жодних підтверджуючих документів у школі немає. З цього часу батько неодноразово відвідував школу, зокрема і 16.02.18. На його пропозицію, щоб разом по місцю проживання дитини дитину відвідав хтось з представників школи, або психолог, або класний керівник, або медпрацівник школи, завідуючою учбовою частиною школи, ОСОБА_12 було відмовлено. Цього ж дня ОСОБА_7 разом з своїм представником та перекладачем були на прийомі в начальника управління освіти Калуської міської ради ОСОБА_13 та просили надати інформацію де знаходиться його дочка, просив відправити працівників школи, щоб відвідали дитину, однак йому у цьому теж було відмовлено.
По місцю проживання дитини - АДРЕСА_1 , цього ж дня як дитини, так і її матері, ОСОБА_14 , не було. Шляхом опитування сусідів з квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 встановлено, що дочку уже більше двох тижнів по місцю проживання не бачили. Викликаний цього ж дня наряд поліції, по місцю проживання дочки, ні дочки, ні ОСОБА_14 не виявив, також не було ОСОБА_14 по місцю її роботи.
На підставі наведеного, ОСОБА_7 вважає, що ОСОБА_11 можливо у змові з іншими особами, повторно, оскільки факт незаконного утримання дитини на території України уже встановлений зазначеним вище рішенням суду, вчинила злочин передбачений ч. 2 ст. 146 КК України - незаконне викрадення людини, вчинені щодо малолітнього та з корисливих мотивів. Можливо, ОСОБА_9 у змові з іншими особами, вивезла дитину за кордон України, щоб не виконувати рішення суду про повернення дитини в Італійську республіку. Також він боїться, що ОСОБА_9 будучи в стресовому стані, знаючи про рішення суду може схиляти дитину до самогубства, або до спричинення тілесних ушкоджень, або завдати дитині тілесних ушкоджень, або заразити дитину якоюсь хворобою, щоб під приводом лікування дитини не повертати її в Італію.
Також ОСОБА_7 вважає, що ОСОБА_9 вчинила злочин передбачений ч. 3 ст. 382 КК України - умисне невиконання рішення суду, що завдало істотної шкоди інтересам ОСОБА_3 .
В зв`язку з викладеним, останній близько 16.00 годин 16.02.2018 звернувся із заявою про вчинення злочинів ОСОБА_11 передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 382 КК України до Калуського відділу поліції, та просив внести відповідні відомості в ЄРДР, негайно розпочати досудове розслідування, однак йому в цьому відмовляли. Після звернень в прокуратуру району, 16.02.2018 в 20.44.06 слідчим було внесено відомості в ЄРДР за ч. 1 ст. 382 КК України. За ч. 2 ст. 146 КК України, інформація в ЄРДР слідчим умисно не внесена та розшук дитини не проводиться, чим продовжується загроза життю дитини.
А тому, скаржник вважає, що слідчий ОСОБА_15 , не внісши в ЄРДР відомості про вчинення злочинів ОСОБА_11 , за його заявою за ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 382 КК України, допустила бездіяльність.
На підставі наведеного ОСОБА_7 просить слідчого суддю: визнати бездіяльність слідчого слідчого відділу Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_15 , по невнесенню відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання 16.02.2018 заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 382 КК України; зобов`язати слідчого слідчого відділу Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_15 , невідкладно, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України внести відповідні відомості щодо ОСОБА_11 , яка вчинила злочини передбачені ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 382 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування; по вказаних кримінальних провадженнях визнати ОСОБА_7 потерпілим та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
У судовому засіданні скаржник доводи своєї скарги підтримав, просив слідчого суддю її задоволити.
Представник ОСОБА_3 , який діє на підставі ордеру серії ІФ №000172 від 20.02.2018, договору про надання правової допомоги від 20.02.2018 - ОСОБА_4 , у судовому засіданні також підтримав, заявлену скаргу. Також долучив акти державного виконавця від 19.02.2018, які свідчать про те, що за місцем роботи (Калуська ЗОШ №8), ОСОБА_11 відсутня, а за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) ніхто не відчиняє двері.
Представник СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду скарги, що підтверджується корінцем повістки про виклик, який міститься в матеріалах скарги.
Слідчий суддя, заслухавши думку скаржника, його представника, давши належну оцінку доказам, приходить до наступного висновку.
Частиною 1 статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Ст. 304 КПК України передбачає можливість подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора протягом десяти днів з моменту прийняття рішення.
Так, 16.02.2018 ОСОБА_3 звернувся до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 382 КК України.
Стаття 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен, чиї права та свободи викладені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи (Рекомендація Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Державам-членам СЕ, прийнята Комітетом Міністрів 12.05.2004 року).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права, що визначено у рішенні ЄСПЛ «Chahal v. the UK», n. 145.
Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 13.12.2012 року «Souza Ribeiro v. France» визначено, що особлива увага має приділятися забезпеченню оперативності вирішення питань, порушених при зверненні до засобу юридичного захисту, оскільки не виключено те, що надмірна тривалість такої процедури може позначитися на адекватності такого засобу.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, після повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Імперативними положеннями ч.4 ст. 214 КПК України, визначено, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження, відповідно до ст. 284 КПК України.
Однак, всупереч зазначеним вище вимогам закону, слідчим не внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму в інформаційному листі № 1640/0/4-12 від 09 листопада 2012 р. "Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування" роз`яснив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, і саме в цьому контексті слід оцінювати доводи заявників в разі оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
У разі ж оскарження бездіяльності прокурора чи слідчого, яка полягає в у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК) суть розгляду справ даної категорії полягає у встановленні, чи дотримувався прокурор чи слідчий процедури, визначеної ч. 1 ст. 214 КПК щодо 24-годинного терміну внесення відомостей до ЄРДР. При цьому слідчий суддя при розгляді скарги не повинен встановлювати обставини, зокрема чи містить заява, повідомлення про кримінальне правопорушення, склад злочину або досліджувати докази про наявність в діяннях особи складу кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в частині оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України до ЄРДР, скарга підлягає до задоволення.
Також, варто зазначити, що відповідно до ч. 3 Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом ГПУ №139 від 06.04.2016, внесення відомостей здійснюється шляхом фіксації Реєстратором інформації в Реєстрі та вибору даних у довідниках для заповнення документів первинного обліку. Ч. 4 Розділу 1 цього ж положення визначено, що реєстраторами є прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України (далі Національне бюро), уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
А тому, слідчий суддя вважає, що внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР зобовязаний начальник СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, а не слідчий СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_15 , як просить у своїй скарзі ОСОБА_3 .
Щодо прохання скаржника про зобов`язання слідчого внести відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 382 КК України, слідчий суддя зазначає наступне.
П.5 ч.5 ст. 214 КПК України визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Зазначене також регламентується ч. 1 Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом ГПУ №139 від 06.04.2016.
Тобто, слідчим в повній мірі виконано положення ст. 214 КПК України, а щодо визначення кваліфікації, то вона є лише попередньою, може змінитись в ході досудового розслідування. Тому, в цій частині скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
Крім того, ОСОБА_3 у своїй скарзі просив слідчого суддю визнати його потерпілим та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. В цій частині скарга також задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Згідно частини 3 статті 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Однак, до матеріалів скарги скаржником не додано та у судовому засіданні не доведено, що слідчий чи прокурор відмовився визнати його потерпілим, оформивши рішення відповідною постановою. А тому, слідчий суддя вважає, що в цій частині вимога скаржника є передчасною та задоволенню не підлягає.
Також, в частині визнання незаконною бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР, скарга задоволенню не підлягає, оскільки за правилами ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1)скасування рішення слідчого чи прокурора;
2)зобов`язання припинити дію;
3)зобов`язання вчинити певну дію;
4)відмову у задоволенні скарги.
Отже, вимога про визнання незаконною бездіяльності слідчого не ґрунтується на процесуальному законі, її вирішення не охоплюється повноваженнями слідчого судді, які мають реалізовуватися в спосіб, передбачений процесуальним законом, у зв`язку з чим скарга в цій частині задоволенню також не підлягає.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 214. 303, 307 КПК України,-
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області задоволити частково.
Зобов`язати начальника СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України відповідно до заяви ОСОБА_3 від 16.02.2018 та негайно розпочати досудове розслідування.
В іншій частині задоволення скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 22.02.2018 о 14.00 год.

Слідчий суддя: