Номер провадження №1-в/243/486/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

За участю:

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська заяву засудженого ОСОБА_4 про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку покарання, -

В С Т А Н О В И В :

30.11.2017 року до Слов`янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_4 з заявою про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку покарання, посилаючись на те, що він відбував покарання в В.К № 87 м. Горлівки Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території, звідки 22.05.2015 року його було звільнено по відбуттю строку покарання. До арешту він постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , після звільнення він прибув для постійного мешкання за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . Просить визнати законним строк його відбуття в місцях позбавлення волі.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав свою заяву та просив її задовольнити.

Заслухавши думку прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього кодексу, має вирішувати інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконання вироку.

Як вбачається з довідки про звільнення № 43801, наданої засудженим як підтвердження законності свого звільнення, ОСОБА_4 відбував покарання, призначене вироком Микитівського районного суду м. Горлівки від 16.11.2007 року за ст.ст.186 ч.2, 152 ч.1, 187 ч.2, 98, 70 ч.1, 71 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі в виправній колонії № 87 м. Горлівки Донецької області (а.с.3).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Відповідно до п. п. 1, 2 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 394/2011, державна пенітенціарна служба України (ДПтС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. ДПтС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами і дорученнями Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства України, дорученнями Міністра юстиції України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, надана заявником ОСОБА_4 довідка про звільнення № 43801, так званої ДНР видана на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, не несе правових наслідків на території України, а отже не може бути прийнята судом.

До того ж посилання заявника ОСОБА_4 на норми статей 81, 82 КК України, як на підставу його вимог щодо визнання судом законності підстав його звільнення по відбуттю покарання, є необґрунтованим, оскільки вказані норми регулюють умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, а не можливість визнання судом законності підстав звільнення.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повністю покарання призначене йому вироком Микитівського районного суду м. Горлівки від 16.11.2007 року за ст.ст.186 ч.2, 152 ч.1, 187 ч.2, 98, 70 ч.1, 71 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі не відбув і заява про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку є безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву засудженого ОСОБА_4 про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційному суді Донецької області протягом 7 днів з моменту її проголошення через Слов`янський міськрайонний суд.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1