Справа № 751/3736/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/81/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000395, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макишин Городнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта повна загально-середня, працюючого охоронцем Дочірнього підприємства «УкрСіверБуд», м. Чернігів, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Не погоджуючись з вироком суду захисник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить його скасувати, а кримінальне провадження щодо останнього закрити за недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді шести місяців виправних робіт з відрахуванням 10 відсотків в доход держави.

Цивільний позов прокурора Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради задоволено, стягнуто з обвинуваченого на користь місцевого бюджету витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, в розмірі 1849 грн. 45 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на її користь 971 грн. 52 коп. матеріальної шкоди і 2500 грн. моральної шкоди, а всього 3471 грн. 52 коп. Врешті вимог потерпілої відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що судовий розгляд проведено неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як судом не з`ясовано обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, не наведено мотиви, чому судом в основу обвинувачення покладено показання свідків, які не є очевидцями події, а також не вирішені клопотання сторони захисту про недопустимість доказів. Вказує, що показання потерпілої є сумнівними та суперечать іншим доказам, тому не можуть бути підтвердженням вини обвинуваченого. При оцінці показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до них слід відноситись критично, оскільки вони не є очевидцями події. Крім того, впізнання під час досудового розслідування з цими свідками не проводилось, під час судового розгляду вони не змогли впізнати обвинуваченого як особу, яка наносила удари потерпілій. Суд безпідставно віднісся критично до показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , всупереч ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не навів мотивів щодо прийняття одних доказів та відхилення інших доказів. Всупереч ст. 22 та ч. 3 ст. 374 КПК України, суд не вирішив клопотання сторони захисту про визнання доказу недопустимим та не вказав про це у вироку. Протокол допиту потерпілої від 17.03.2017 року, на який посилався експерт в дослідній частині експертного висновку, є недопустимими доказом, враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, оскільки показання останньою були надані під час досудового розслідування, а не безпосередньо суду. Зважаючи на положення ч. 5 ст. 101 КПК України та те, що висновок експерта № 297 від 12.04.2017 року ґрунтується на копії протоколу допиту потерпілої, який є недопустимим доказом, в цьому випадку є підстави для визнання цього висновку недопустимим. В протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої переписані показання останньої з протоколу допиту потерпілої від 17.03.2017 року, яка є зацікавленою особою, тому до нього слід відноситись критично. Всупереч п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, сторона обвинувачення не пред`явила суду належні та допустимі докази на підтвердження способу та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зокрема, відсутній протокол огляду тримача лопати та постанова про визнання його речовим доказом, не приєднано його до матеріалів кримінального провадження. На думку апелянта, докази, які надані стороною обвинувачення, не є достатніми, містять сумніви щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , що повинно тлумачитися на його користь, тому його необхідно виправдати за недоведеністю вчиненого.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 13.01.2017 року, близько 05 год. 30 хв. ранку, ОСОБА_7 , знаходячись у дворі біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_9 та наніс їй тримачем лопати для чистки снігу не менше двох ударів в область голови зверху, після чого наніс їй не менше трьох ударів кулаком правої руки в обличчя.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_9 за одяг та потяг на свою половину подвір`я, де поваливши її на землю (у сніг), сів зверху, та коліном правої ноги натиснув на горло, перекривши доступ повітря, а тримачем лопати закрив рот.

В результаті, своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови, підшкірної гематоми, саднами та забиттям м`яких тканин обличчя, які, згідно висновку експерта № 297 від 12.04.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми тулубу, які згідно вище вказаного висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого за недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи доводи надуманими; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанцій обвинувачений вину не визнав та по суті обвинувачення показав, що 13.01.2017 року, в ранковий час, у дворі прибирав сніг. Потім у двір вийшла сусідка ОСОБА_9 , між ними почалась словесна перепалка з приводу прибирання снігу, після чого він зайшов до будинку, потерпілої не торкався.

Проте, не дивлячись на не визнання ОСОБА_7 своєї вини його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанції показала, що між нею та обвинуваченим, який є її сусідом з 2012 року, існують неприязні відносини. Він одержав житло за договором дарування та одразу почав будівництво на загальному подвір`ї без її згоди. 13.01.2017 року, коли вона розгрібала сніг, обвинувачений вискочив з будинку з лопатою та почав бити її нею, нецензурно лаявся. Також наносив удари руками, схватив її за шиворот та потягнув до своїх вікон, повалив на сніг, правим коліном передавив їй горло, перекрив дихання, сівши на неї. У неї пішла носом кров, він відпустив її, кинув на сніг. Вона прийшла додому, горло розпухло, не могла говорити. Близько 08-20 год. їй стало зле, вона втратила свідомість, її мати викликала швидку. У неї була розбита голова і її направили в травмпункт, а потім на лікування до 1 лікарні. Із-за опікунства матері не могла лежати 21 день, пролежала 5 днів.

Свідок ОСОБА_10 , допитана судом 1 інстанції, показала, що 13.01.2017 року, в ранковий час, вигулювала собаку. За сусідським парканом почула шарудіння, заглянула і побачила, що чоловік сидів на жінці, вона хрипіла. Це тривало хвилину, потім чоловік встав і пішов, а жінка пішла в інший бік. Чоловік кричав на неї, погрожував. Впізнати чоловіка і жінку не зможе, бо було темнувато. Через кілька днів побачила потерпілу, вона була добре побита.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що 13.01.2017 року, в ранковий час, бачила потерпілу, яка бігала з лопатою та плакала. Через кілька днів вона їй сказала, що побились з сусідом, з яким конфлікт. У неї був синець під оком та подряпане обличчя.

Наведені свідчення потерпілої та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

За зазначених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про сумнівність показань потерпілої та суперечність їх іншими доказами.

Разом з тим, суд 1 інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та віднісся до них критично, оскільки є відповідно сином та дружиною обвинуваченого та можуть сприяти йому уникнути відповідальності за скоєне, крім того, їх показання спростовуються іншими доказами по справі.

Показання потерпілої та свідків щодо кількості, характеру та способу нанесення потерпілій ударів не суперечать висновку судово-медичної експертизи № 297 від 12.04.2017 року , згідно якого у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійною раною тім`яної ділянки голови, підшкірною гематомою, садном та забиттям м`яких тканин обличчя та підшкірна гематома тулубу. Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, в тому числі і в результаті нанесення ударів держаком лопати і по давності утворення, можуть відповідати даті 13.01.2017 року. Ушкодження, виявлені в ділянці голови в комплексі, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Підшкірна гематома тулубу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Експерт припускає, що вона могла піддаватися впливу, не менше двох травмуючих дій в ділянку голови та як мінімум однієї травмуючої дії в ділянку тулуба (а.п. 77-79).

Висновки експертизи складено у відповідності до вимог чинного законодавства та компетентними особами, відповідають вимогам ст.ст. 94, 101, 102 КПК України, вони є науково обґрунтованими і суд правильно визнав їх як докази, будь-яких сумнівів у правильності таких висновків не виникло і в колегії суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний висновок ґрунтується на копії протоколу допиту потерпілої від 17.03.2017 року, тому є недопустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судово-медична експертиза проведена на підставі вивчення медичної документації, зокрема, медичної карти стаціонарного хворого №461 на ім`я ОСОБА_9 , рентгенограми кісток носа № 1363 від 13.01.12017 року, дослідження обставин справи.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 23 травня 2017 року за участю потерпілої, у присутності понятих, ОСОБА_9 детально розповіла про обставини нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень(а.с.80-85).

Наведені свідчення потерпілої щодо обставин скоєння злочину, суд обґрунтовано поклав в основу вироку, так як вона на місці показала та розповіла про обставини конфлікту та побиття її обвинуваченим. Доводи апелянта, що її показання при проведенні даної слідчої дії не є допустимими, так як виписані з її показань на досудовому слідстві не відповідають дійсності і не заслуговують на увагу. Даний протокол слідчої дії є доказом по справі в руслі ст.84 КПК України, відповідно до якої, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами є, зокрема, і документи.

Згідно довідки Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради № 855 від 21.06.2017 року ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 13.01.2017 р. по 17.01.2017 р. (а.с. 8).

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченим своєї вини колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Посилання захисника на не проведення під час досудового слідства впізнання зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, згідно вимог чинного кримінального процесуального законодавства, вказана слідча дія не є обов`язком органу досудового розслідування та проводиться в разі необхідності. Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснила, що не зможе впізнати в обличчя, так як тоді було темно.

Відповідно до ст. ст. 9, 22, 94 КПК України, суд першої інстанції забезпечив сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд першої інстанції також оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд, на виконання вимог закону, мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4