Справа № 192/357/18
Провадження № 1-в/192/170/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровьска від 19 лютого 2014 року за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року вирок змінений, призначено покарання за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 жовтня 2013 року по 19 жовтня 2013 року,
за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

Початок строку: 25.06.2014 року
Кінець строку: 17.06.2019 року
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, яке в судовому засіданні просив задовольнити у зв`язку з тим, що він є інвалідом ІІІ групи, має певний перелік тяжких захворювань та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 16 квітня 2015 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на виробництві установи.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_3 заохочень не має, проте допустив два порушення режиму утримання, за що на нього накладене стягнення в липні 2015 року та в липні 2017 року (а.с.9, а.с.о.с.106).

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Оскільки засуджений хоча і працевлаштований та має групу інвалідності, проте не має заохочень, до нього були застосовані стягнення за порушення режиму утримання, тому суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Крім того, комісією установи було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення, як такий, що не довів свого виправлення.

Суд звертає увагу на те, що відбуття певного строку покарання, наявність захворювань та групи інвалідності, не є

безумовними підставами для звільнення засудженого умовно-достроково.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.
Головуючий: суддя ОСОБА_1