УХВАЛА

"23" жовтня 2017 р. сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Оржицького районного суду надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акта встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 17.07.2017 року в 00 год 30 хв за попередньою змовою проникли до будинку ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 та таємно викрали належні потерпілому речі загальною вартістю 26 747 грн.

Дії обвинувачених кваліфіковано за ст. 185 ч. 3 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна ( крадіжка ) вчинена за попередньою змовою групою осіб поєднана з проникненням у житло.

Адвокат потерпілого заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору мотивуючи наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

П.5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що в обвинувальному акті має міститися виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всупереч цьому в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені під час досудового розслідування та взагалі відсутнє формулювання обвинувачення, замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру.

Так, формулювання обвинувачення повинне складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію ( час, місце та спосіб ) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на тяжкість вчиненого діяння тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого у обвинувальному акті повинна містити не лише вказівку на конкретну статтю та її частину кримінального кодексу, але й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження, доступ до яких було надано стороні захисту 19.10.2017 року, вбачається, що ОСОБА_6 в ході вчинення протиправного діяння, яке йому інкримінується, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , реалізуючи свій спільний з ОСОБА_5 корисливий намір, діючи з прямим умислом на вчинення таємного викрадення чужого майна ( крадіжка ), усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпосередньо вчинив крадіжку, поєднану з проникненням у житло, шляхом видавлювання рукою зачиненого пластикового вікна, в результаті чого спричинив пошкодження запірних механізмів та металопластикової конструкції віконної рами. Вказана обставина підтверджена доказами: протоколом проведення слідчого експерименту, показаннями свідків, повідомленням про підозру ОСОБА_5 .

Фактично, з документів досудового слідства вбачається, що єдиною підставою для виключення з підозри обставини проникнення до будинку потерпілого саме шляхом видавлювання ОСОБА_6 зачиненого пластикового вікна стали показання самих підозрюваних, надані ОСОБА_5 29.07.2017 року та ОСОБА_6 20.09.2017 року. Причому ОСОБА_6 20.07.2017 року надав показання щодо проникнення до будинку через відчинене вікно о 13 год 15 хв, а вже о 18 год 30 хв того ж дня в ході слідчого експерименту ці свої показання повністю спростував. Однак ні слідчим, ні прокурором у провадженні це до уваги з невідомих причин взято не було, жодного обґрунтування відхилення одних доказів та взяття до уваги інших в матеріалах кримінального провадження не наведено.

Крім того, в обвинувальному акті щодо обвинувачених взагалі відсутнє формулювання обвинувачення. Виходячи з вказаного, обвинувальним актом лише констатується факт оголошення підозри ОСОБА_5 22.09.2017 року та ОСОБА_6 . При цьому по відношенню до останнього також не вказано дату оголошення підозри.

Ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Разом з тим, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачення, а викладені лише обставини, які слідчий вважає за доцільне викласти за результатами досудового розслідування та правова кваліфікація з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність. При цьому наявна вказівка про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 саме підозрюються у вчиненні інкримінованого їм злочину. Таким чином обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України прокурором у відповідності до вимог закону не висунуто.

Таким чином, в обвинувальному акті наведено лише частину фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підозрюються, а не обвинувачуються і відповідно правова кваліфікація підозри, а не обвинувачення зазначених осіб. Відповідно до ч.ч. 4 6 ст. 277 КПК України вказані обставини становлять зміст саме повідомлення про підозру, а не обвинувального акту.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7, 22 до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому обвинувачення має бути конкретним та обґрунтованим, що випливає не лише з положень КПК України, але й з практики ЄСПЛ. Зокрема, згідно з рішенням від 09.10.2008 року у справі « Абрамян проти Росії « « деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В разі винесення судом першої інстанції рішення на підставі розгляду обвинувального акту із зазначеними недоліками, це призведе до істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону, яке може перешкодити суду ухвалити законне і обгрунтоване рішення по суті обвинувачення, що відповідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту також не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та має бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Вимоги до змісту реєстру встановлено ч. 2 ст. 109 КПК України.

Всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України Реєстр у розділі 1 « Процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування « містить не лише найменування конкретних процесуальних дій у провадженні, а й опис фактичних дій слідчого під час їх проведення ( Розділ 1, пункти 1. 2 ) та назви документів експертної установи ( Розділ 1, пункти 8, 9, 10 ), які взагалі не являються процесуальними діями. Щодо деяких з процесуальних дій час їх проведення зазначено вказівкою « Без часу «, що прямо суперечить вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України та обставинам дійсності, оскільки будь-яка дія відбувається протягом певного проміжку часу, а відсутність вказівки на конкретний час її проведення може характеризувати документ, складений за наслідками проведення такої дії, а не саму дію ( Розділ 1, пункти 8, 9, 10, 16, 17 ).

Крім того, у п. 1 Розділу 11 Реєстру вказано як процесуальне рішення « Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань «. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. П. 4 ст. 110 КПК України відносить до процесуальних рішень також обвинувальний акт. Зважаючи на викладене, « Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань « є процесуальними рішеннями і доручення та повідомлення, зазначені в Розділі 11 Реєстру ( пункти 2, 3, 5, 10, 11, 12, 13 ). Крім того, пункти 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 Розділу 11 реєстру містять вказівку на дію, а не на процесуальне рішення, тобто документ.

Розділ 111 Реєстру взагалі не містить вказівки про жоден захід забезпечення кримінального провадження, який застосовувався під час досудового розслідування, зазначено лише, що запобіжні заходи до підозрюваних не застосовувалися. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України до заходів забезпечення віднесено не лише запобіжні заходи, але й виклик слідчим або прокурором, судовий виклик і привід, які не могли не застосовуватися в ході досудового розслідування, проте в Реєстрі не відображені. Також в Реєстрі не відображено і вид заходу забезпечення, в рамках якого речі, викрадені з будинку потерпілого, були вилучені у підозрюваних. Оскільки вказані речі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та в подальшому, спрямовувалися для проведення експертного дослідження і таким чином використані в якості джерела доказів у провадженні, то вони мали бути вилучені відповідно норм ст. ст. 167 169 КПК України та про це має бути вказано у Розділі 111 Реєстру.

Таким чином, на думку адвоката, обвинувальний акт та Реєстр не відповідають вимогам КПК України.

Адвокат ОСОБА_4 прохала повернути прокурору Оржицького відділу Лубенської місцевої прокуратури обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Потерпілий підтримав позицію свого адвоката.

Прокурор та обвинувачені заперечили на клопотання та вважають, що справу необхідно розглядати у звичайному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вивченням обвинувального акту встановлено, що він відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. Вимоги до обвинувального акту у кримінальному провадженні визначені ст. 291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, зокрема, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається із змісту обвинувального акту, в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Містить обвинувальний акт і правову кваліфікацію викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає за необхідне навести. Зобов`язати прокурора навести інші обставини справи чи змінювати формулювання обвинувачення неможливо, адже це його правова позиція і вона може бути спростована або підтверджена лише в ході розгляду справи по суті.
Твердження адвоката про те, що обвинувальний акт містить лише виклад фактичних обставин у повній відповідності до повідомлення про підозру не є помилкою. Твердження адвоката про те, що прокурор не навів певних обставин по справі не є підставою для повернення обвинувального акту, а може бути підставою для доведення вказаних адвокатом обставин у ході судового розгляду. Адвокат фактично вдався до дослідження та оцінки змісту фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, що недопустимо на стадії підготовчого судового засідання.
Як вбачається із п.5 ч.2 ст.291 КПК України законодавець прямо зобов`язує прокурора викладати фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і їх виклад у точній відповідності з повідомленням про підозру не є помилкою.
Крім того, законодавець розмежовує у зазначеній нормі виклад фактичних обставин , правову кваліфікацію і формулювання обвинувачення.
Правовою кваліфікацією є точне встановлення відповідності вчиненого винним суспільно небезпечного діяння складу конкретного злочину, закріпленого в кримінальному законі.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних та кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України від 03.10.2012 року у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, якщо обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до обвинувального акту не долучено передбачені законом додатки.
Як вбачається із обвинувального акту, усі вимоги, передбачені ст. 291 КК України при його складанні виконані. Вищезазначених вичерпних підстав для його повернення прокурору, не містить.
Є помилковим і висновок адвоката, про те, що однієї із підстав повернення обвинувального акту, є його невідповідність положенням ст.ст.109,110 КПК України.
Суд вважає, що реєстр матеріалів досудового розслідування не можна ототожнювати з обвинувальним актом і на нього не розповсюджується правило повернення прокурору, як обвинувального акту.
Що стосується відсутності в реєстрі відомостей про певні процесуальні дії чи невірного визначеної дати їх проведення, то вказані обставини також не перешкоджають розгляду кримінального провадження.
Відносно відсутності постанови слідчого відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України, коли рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови слід зазначити, що таке рішення у формі постанови приймається у випадках, передбачених цим кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Статтею 214 КПК України не передбачено приймати постанову в разі внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За таких обставин в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта слід відмовити.

Керуючись статтями 291, 314 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання адвоката відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: