Справа № 206/2625/17
Провадження № 1-кп/206/224/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" серпня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0000475 за обвинуваченням

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, не одруженої, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
20.04.2017 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, у обвинувачених ОСОБА_3 та її співмешканця ОСОБА_4 , які перебували за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб. З цією метою обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, в усній формі заздалегідь домовились про спільне вчинення злочину, за яким кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

В подальшому ОСОБА_3 спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , 20.04.2017 року близько о 09 годині 30 хвилин вийшли зі своєї квартири та направились в бік ділянки АДРЕСА_4 . В той час, близько о 09 годині 50 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибули до паркану дільниці №1г по вул. Педагогічній в Самарському районі м. Дніпра. Впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер для оточуючих, ОСОБА_4 через паркан проник до зазначеної ділянки. Після чого знаходячись на території подвір`я потерпілого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_4 , помітив поблизу приміщення гаражу 4 шт. металевих труб та 2 шт. металевих дисків від автомобіля. Оглянувши зазначені речі, ОСОБА_4 визначив їх як предмет злочинного посягання.

У той же день 20.04.2017 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, виконуючи раніше обумовлений технічний розподіл функцій вчинення злочину, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, та вони носять таємний характер, ОСОБА_4 , перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_4 , переніс з території зазначеної дільниці 4 шт. металевих труб, які є металобрухтом виду 12 АЦ вагою 79,1 кг. та 2 шт. металевих дисків, які є металобрухтом виду 5А вагою 14 кг. та через паркан зазначеної дільниці передав зазначений металобрухт обвинуваченій ОСОБА_3 , яка почергово приймала його та складала за територією зазначеного домоволодіння, у подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1407 від 12.05.2017 року ринкова вартість металобрухту виду 12 АЦ вагою 79.1 кг складає 150,29 грн., ринкова вартість металобрухту виду 5А вагою 14 кг складає 68,60 грн, загальна вартість викраденого металобрухту складає 218,89 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнала повністю, підтвердила усі фактичні обставини, викладені в установчій частині вироку, та показала, що 20 квітня 2017 року вона з ОСОБА_4 та подругою вживала спиртні напої, подруга запропонувала продовжити випивати, проте грошей не було, тому вона з ОСОБА_4 направились до території земельної ділянки, де він через паркан передав їй викрадені 4 шт. металевих труби та 2 шт. металевих дисків від автомобіля, які вони потім здали до пункту прийому металобрухту за 250 гривень, у вчиненому щиро кається, крім того просила суд визнати недоцільним дослідження доказів, в зв`язку з тим, що не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, підтвердив усі фактичні обставини, викладені в установчій частині вироку, та показав, що 20 квітня 2017 року він зі співмешканкою ОСОБА_3 скоїв крадіжу з ділянки по вул. Педагогічній, а саме 4 шт. металевих труб та 2 шт. металевих дисків від автомобіля, потім вони вдвох здали все на пункт прийому металобрухту за 150 гривень, з висновком експерта згоден, у вчиненому щиро кається, крім того просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, в зв`язку з тим, що не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті. Просив призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в який просить судові засідання проводити без його участі, претензій до обвинувачених не має, тому суд, відповідно до ст. 325 КПК України розглядає справу за його відсутності.
Покази обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники судового процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, за відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особи обвинувачених, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доведеною і кваліфікує їх дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, вчинене за попередньою змовою групою осіб, погодожуючись із думкою сторони обвинувачення про наявність в діях винних осіб кваліфікуючої ознаки - "поєднане з проникненням у сховище", оскільки відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», визначено, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 12 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 74, 75), за місцем проживання характеризується задовільно (т. 1 а.п. 76).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 12 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 79, 80), за місцем проживання характеризується задовільно (т. 1 а.п. 81).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують відповідно до ст. 67 КК України покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , в ході судового розгляду не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують відповідно до ст. 67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самих обвинувачених до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про те, що їх виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і знаходить необхідним звільнити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Крім того, суд зазначає, що санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання саме у вигляді позбавлення волі, альтернативне покарання, на якому наполягає обвинувачений ОСОБА_4 у вигляді штрафу, можливо лише у випадку застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, і у даному конкретному проханні сводиться до переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, проте згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», наголошує на тому, що такий перехід може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, а тому, враховуючи всі обставини справи, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинувачених відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яким призначити кожному покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 (один) рік та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь експертної установи - ФОП ОСОБА_7 витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1407 від 12.05.2017 року у розмірі 190 грн.

Речові докази 4 оцинковані труби (металобрухт виду 12АЦ) довжиною 3 м., вагою 79,1 кг та металобрухт (виду 5а) вагою 14 кг, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1