АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/360/18 Справа № 188/878/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від 12 квітня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, навчається у Петропавлівській ЗОШ 1-3 ступенів №2, за програмою для дітей шкільного віку з легкою розумовою відсталістю, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі ДПТНЗ «Межівське професійно-технічне училище», громадянин України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

- якою відносно неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 застосовано заходи виховного характеру;

за участю учасників кримінального провадження:

обвинуваченого: ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

прокурора: ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року відносно неповнолітнього ОСОБА_7 застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд батька ОСОБА_12 на строк три роки.

Вказаною ухвалою також застосовано до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків на строк до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно ухвали суду першої інстанції, неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 06.04.2017р. близько 22.00 години, діючи за попередньою змовою, спрямованою на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливими мотивами, шляхом вільного доступу через город зайшли на територію подвір`я садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та належної ОСОБА_13 .

Після цього, неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, спрямованою на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мопедом марки «Верховина», об`ємом двигуна 49,9 куб. см, викотили вказаний мопед через город домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та покотили викрадений мопед в напрямку двору домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , зникнувши з місця пригоди.

Таким чином, неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно, протиправно, таємно вилучили у законного власника ОСОБА_13 всупереч його волі мопед марки «Верховина», об`ємом двигуна 49,9 куб. см, вартість 3815 гривень 56 копійок, чим спричинили ОСОБА_13 майнову шкоду у вказаному розмірі.

На момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не досягли віку, з виповненням якого настає кримінальна відповідальність, тому орган досудового розслідування направив до суду клопотання про застосування до неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з чим застосовано до неповнолітніх заходи виховного характеру.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції змінити та встановити строк застосування примусових заходів виховного характеру у виді направлення неповнолітнього ОСОБА_8 до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків в 2 роки 5 місяців, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_8 повноліття.

В іншій частині прокурор ухвалу не оскаржує.

Не оскаржується прокурором ухвала відносно ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього судом може бути застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

Відповідно п.12 постанови Пленуму у постанові судді чи ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи і строк його тримання там, який суд визначає відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.

На думку прокурор, суд першої інстанції не дотримався вище вказаних вимог чинного законодавства, оскільки не визначив тривалість примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.5 ч. 2 ст. 105 КК України неповнолітньому ОСОБА_8 ..

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила змінити ухвалу у частині призначення покарання ОСОБА_8 , думку неповнолітнього ОСОБА_8 та його законного представника- ОСОБА_9 та захисника- ОСОБА_14 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для скасування або зміни судового рішення, суд апеляційної інстанції в даному провадженні має керуватися статтями 412 - 414 КПК України.

Відповідно до змісту вказаної норми закону, підставами для скасування або зміни зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Аналізуючи п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» слід зазначити, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні станови для неповнолітніх» від 24 січня 1995 р. до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляють неповнолітніх віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації - віком від 14 років.

Так, учнів тримають у зазначених установах у межах установленого судом строку, але не більше трьох років: у загальноосвітніх школах соціальної реабілітації - до досягнення ними 14 років, у професійних училищах соціальної реабілітації - 18 років, а у виняткових випадках (якщо це необхідно для завершення навчального року або професійної підготовки) за рішенням суду - відповідно 15 і 19 років.

Відповідно п.12 постанови Пленуму у постанові судді чи ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи і строк його тримання у вказаній установі, який суд визначає відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.

Тобто в ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи (загальноосвітня школа соціальної реабілітації чи професійне училище соціальної реабілітації - залежно від віку неповнолітнього та його загальноосвітньої підготовки) і строк його тримання там, який суд визначає відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції при задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 не зазначив тип навчально-виховної установу для дітей і підлітків, до якої необхідно направити неповнолітнього ОСОБА_8 та строк заходів виховного характеру, тобто неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність ( ст. 105 КК ) та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 501 КПК), тому вказане судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду , однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначене неправильне застосування кримінального процесуального закону, кримінального закону та постановлене законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалу відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4