АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/5396/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідувань ОВС у сфері економіки ГПУ ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході обшуку 07.09.2017 року в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Lenovo», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та двома сім-картами, мобільного оператора «Київстар» та мобільного оператора «МТС», та з карткою пам`яті на 32 GB, який поміщено до поліетиленового пакету, який опечатано та обклеєно биркою з пояснювальним надписом та підписами учасників обшуку (ПАКЕТ № 1).

Слідчий суддя керуючись вимогами ст. 170 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні прокурора правові підстави для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, дійшов висновку про його задоволення оскільки останнє відповідає вимогам ст.98 КПК України

В апеляційній скарзі, захисник власника майна адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та повернути ОСОБА_8 його особисті речі, що були вилучені під час проведення обшуку 07.09.2017 року. Апелянт зазначає, що вилучені речі не відносяться до переліку предметів, дозвіл на вилучення яких було надано на підставі ухвали слідчого судді від 31.08.2017 року. Додає, що слідчий суддя розглянув клопотання органу досудового розслідування без детального дослідження обставин справи, а саме, відповідних доказів, що вказують на наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, та належність майна меті його збереження як речового доказу.

Захисник також додає, що ОСОБА_8 є свідком у зазначеному кримінальному провадженні, і неповідомлення його про дату та місце розгляду клопотання про арешт майна є грубим порушенням процесуальних прав особи, що в свою чергу позбавило його можливості дати відповідні пояснення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження по розгляду клопотання про накладення арешту, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження, у відповідності до вимог передбачених ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів є арешт майна.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, Управлінням розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001834 від 07.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України. Управлінням розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001834 від 07.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.
07 вересня 2017 року прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду з клопотанням про арешт майна вилученого на підставі ухвали слідчого судді печерського районного суду м.Києва, ході проведення обшуку 07.09.2017 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Lenovo», imei 1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 та двома сім-картами, мобільного оператора «Київстар» та мобільного оператора «МТС», та з карткою пам`яті на 32 GB, який поміщено до поліетиленового пакету, який опечатано та обклеєно биркою з пояснювальним надписом та підписами учасників обшуку (ПАКЕТ № 1)з метою збереження майна та недопущення його приховування.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вилучені речі.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ст. 170 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення та речовим доказом у кримінальному провадженні, тому для його збереження на нього необхідно накласти арешт.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що вилучені в ході обшуку речі є особистими речами ОСОБА_8 не заслуговують на уваго, оскільки, при винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність даних про відповідність майна ознакам речових доказів у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
Разом з тим, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співрозмірності, а тому доводи апелянта стосовно невмотивованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 172, 173, 309, 404, 405, 407 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідувань ОВС у сфері економіки ГПУ ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході обшуку 07.09.2017 року квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Lenovo», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та двома сім-картами, мобільного оператора «Київстар» та мобільного оператора «МТС», та з карткою пам`яті на 32 GB, який поміщено до поліетиленового пакету, який опечатано та обклеєно биркою з пояснювальним надписом та підписами учасників обшуку (ПАКЕТ № 1) залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4