Справа № 183/2753/17
№ 1-кп/183/254/18

У Х В А Л А
10 квітня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, судимого останній раз: 31.05.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяць; 28.10.2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України разом з угодою про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
Обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що угоду не укладав.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить до переконання про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив про те, що ніякої угоди з прокурором він не укладав та не підписував, що свідчить про те, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 не було добровільним, а також вказує на порушення вимог ч. 1 ст. 472 КПК України відповідно до якої однією із обов`язкових складових угоди про визнання винуватості - є беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Відповідно до відомостей, які зазначені в угоді про визнання винуватості ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення злочину, передбаченого ст. 263 КК України, і знову ж обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а покарання, яке узгоджене між прокурором та ОСОБА_3 передбачене із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, а не з реальною мірою покарання.
Тому, на думку суду, зазначені вище обставини вказують на те, що умови угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки ОСОБА_3 будучи засудженим за вчинення злочину, який віднесено до категорії злочинів проти громадської безпеки, покарання за яким відбув повністю, однак так і не зробив для себе висновків, у зв`язку з чим і обвинувачується у вчиненні злочину, який віднесено законом до категорії тяжких та віднесений до категорії злочинів проти громадської безпеки.
Разом з тим, неможливо залишити поза увагою і те, що під час судового засідання прокурором не було надано жодного доказу на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, не надано жодного документу, який характеризував би особу обвинуваченого, що не дає суду можливості в повній мірі дослідити обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , надати правильну характеристику його особі для прийняття рішення про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України у разі якщо суд відмовляє в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також те, що угоду надіслано до суду із стадії досудового розслідування, а не досягнуто та надано під час судового провадження, суд, не ставить на обговорення питання про відповідність/невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє в затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Крім того, необхідно також зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік ухвал, які підлягають оскарженню, ухвала про відмову в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження для продовження досудового розслідування окремому оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1