Справа № № 585/2781/17
Номер провадження 1-в/585/11/18
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
18 січня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання на більш м`який вид покарання,-

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить у відповідності до ст. 82 КК України замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, посилаючись на Пленум ВСУ від 26 квітня 2002 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву. Пояснив, що він старався змінитися, виконував вимоги адміністрації колонії. У нього народилася дитина, він має плани на майбутнє, хоче працювати та виховувати дитину. Тому просив заяву задовольнити та замінити покарання на більш м`який вид покарання у виді колонії поселення.

Захисник ОСОБА_4 підтримав заяву засудженого, просив її задовольнити та замінити невідбуту частину покарання на більш м`який вид покарання у виді обмеження волі. Вважає, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення, добре характеризується, брав участь у заходах диференційованого виховання та інших заходах колонії, отримав освіту в період відбування покарання, погасив шкоду, завдану злочином. Просить врахувати покази свідків, допитаних в судовому засіданні. На цей період ОСОБА_5 має 5 заохочень та 1 стягнення. Стягнення носить виключно формальний характер. Вважає, що засуджений ОСОБА_5 заслуговує на заміну покарання на більш м`який вид покарання.

Прокурор вважає, що заява засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає. Роменська ВК № 56 є колонією максимального рівня безпеки. Відповідно до ст. 101 КВК України передбачено, що засуджені, які стають на шлях виправлення, можуть бути переведені тільки із звичайних приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки - після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання. Стаття 101 КВК України взагалі не передбачає переведення до колонії поселення для відбування покарання у виді обмеження волі. На підставі вимог вказаної статті заперечує проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Представник ДУ «Роменська ВК № 56» ОСОБА_6 заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_5 . Пояснив, що на сьогоднішній день ОСОБА_5 характеризується посередньо, має як заохочення так і стягнення. Наявність заохочень та стягнень свідчить про те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 є нестійкою, носить несистемний характер. Вимоги режиму тримання засуджений може виконувати лише під контролем адміністрації установи. Згідно вироку, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання, вину у вчиненні злочину він визнає, проте адміністрація установи вважає, що він ще робить з метою отримання поблажки та з метою уникнення більш суворого покарання. Що стосується заходів, які проводяться в установі, ОСОБА_5 приймає участь у роботах по благоустрою місця позбавлення волі, але з метою отримати заохочення для подальшого умовно-дострокового звільнення або заміни покарання на більш м`який вид. В інших заходах він участі не приймає, суспільно-корисною діяльністю не займається. Засуджений не працевлаштований на основному виробництві саме у зв`язку з власним небажанням працювати. З самого початку відбування покарання збитки, завдані злочином він не відшкодовував. ОСОБА_5 неодноразово був засуджений за тяжкі та особливо тяжкі злочини, вбачається рецидив скоєння злочинів. За попереднє покарання він був звільнений умовно-достроково. Таким чином йому неодноразово надавалася можливість повернутися до правослухняного життя, проте він належних висновків не зробив і вчинив нові злочини, в тому числі під час іспитового терміну. Тому адміністрація вважає, що ОСОБА_5 не усвідомив ступінь свого проступку перед суспільством, у нього не сформувалося критичне ставлення до своїх вчинків. Аналізуючи суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення він потребує додаткового вивчення виключно в межах установи відбування покарання закритого типу. Тому вважає, що ОСОБА_5 в даний час не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання на більш м`який вид покарання. У зв`язку з цим просить в задоволенні його заяви відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2013 року за ч.3 ст. 187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, який залишений без змін Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 7 травня 2015 року (а.с. 23-25).

Згідно Ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2016 року ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 5 липня 2012 року по 7 травня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.27).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2016 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2016 року залишено без змін (а.с.28).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно довідки про початок та закінчення строку покарання, станом на 22.11.2017 року ОСОБА_5 відбув 8 років 2 місяці 19 днів, не відбув 9 місяців 11 днів (а.с.117).

Тобто, на момент розгляду справи засуджений відбув більше як 2/3 призначеного строку покарання.

З довідки Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» від 06.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 , був залучений до роботи у майстерні установи з червня 2013 року по квітень 2015 року та отримував заробітну плату (а.с.128).

Згідно характеристики від 26.02.2016 року ОСОБА_5 має посередню характеристику. Комісія установи дійшла висновку, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення і тому не заслуговує на переведення до колонії середнього рівня безпеки та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням (а.с.29).

Згідно Витягу з протоколу № 4 від 26.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в поданні матеріалів до суду про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення (а.с.55).

Згідно характеристики від 09.06.2016 року ОСОБА_5 має посередню характеристику. Комісія установи дійшла висновку, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення і тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення (а.с.31-32).

Відповідно до річної характеристики від 04.07.2016 року за час відбування покарання в установі засуджений зарекомендував себе посередньо. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався правами начальника колонії, загалом має 3 заохочення, стягнень не має. У відношенні до працівників адміністрації ввічливий, не завжди сумлінно виконує законні вимоги через особисту неорганізованість, потребує контролю. Стан здоров`я задовільний, працездатний. Не бажає працювати на основному виробництві установи. Не приймає участь у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених. Не бажає приймати участі у жодній з програм диференційованого виховного впливу на засуджених. За характером запальний, у відношенні до оточуючих не завжди тактовний (а.с.34) .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_5 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено (а.с.36-39).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22.12.2016 року ухвалу Роменського міськрайонного суду від 04 жовтня 2016 року залишено без змін (а.с.40-43).

З характеристики від 04.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 характеризується посередньо. Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За час відбування покарання допускав порушення режиму тримання, має 1 стягнення, заохочувався 5 разів. У відношенні до працівників адміністрації намагається бути ввічливим, не завжди виконує законні вимоги через особисту неорганізованість, потребує контролю. На виробництві не працевлаштований через небажання працювати. Збитки, завдані злочином відшкодував частково. Задіяний до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», але до даного заходу відноситься формально. За характером запальний у відношенні до оточуючих не завжди тактовний (а.с.54).

Наведені факти не дають достатніх підстав дійти твердого переконання та висновку про те, що засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання став на шлях виправлення, як це зазначено в його заяві.

Виправлення засудженого - це реалізація позитивних чи негативних змін у його психіці. Висновок про виправлення засудженого слід будувати на обґрунтованому прогнозі його поведінки в звичайних умовах життя, поза установою відбування покарання.

Під ступенем виправлення засуджених до позбавлення волі слід розуміти індивідуалізовану комплексну фіксацію рівня зміни зовнішніх (соціально-правових) і внутрішніх (психолого-педагогічних) характеристик особистості засудженого через певні проміжки часу (у період відбування покарання), які виступають передумовами правомірних (неправомірних) дій і поведінки, як показник готовності (неготовності) вести правослухняний спосіб життя в умовах свободи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 КВК України участь засуджених у виховних заходах враховується при визначенні ступеня їх виправлення, тобто засуджені добровільно, за власним бажанням приймають участь у цих заходах.

Наведені в характеристиках дані щодо участі засудженого у виховних заходах колонії також свідчать про відсутність такого ставлення з боку ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працював начальником загону Роменської ВК № 56, де відбував покарання ОСОБА_5 з січня 2017 року по вересень 2017 року, коли його перевели до СІЗО. За цей період він претензій до поведінки ОСОБА_5 не мав. ОСОБА_5 приймав участь у заходах колонії та у програмі «Фізкультура і спорт», зауважень до нього не було. Він не може сказати чи став засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює психологом в Роменській ВК № 56, зустрічався із засудженим ОСОБА_5 , мав кілька бесід. Але він його добре не вивчив, оскільки ОСОБА_5 знаходився в полі зору основного психолога колонії. У нього особисто проблем з ним не було, але про ступінь його виправлення він не може сказати достеменно.

Оцінюючи покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що з їх показів також не вбачається, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, оскільки свідки нетривалий час спілкувалися із засудженим і не можуть дати повної оцінки ступеня його виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.3 ст. 82 КК України).

Крім того, ст. 82 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується за наявності усіх умов передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.

Виходячи з того, що застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засудженого є правом, а не обов`язком суду, а факт відбуття ним більш ніж 2/3 строку покарання, не є для цього достатньою правовою підставою, приймаючи до уваги дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, враховуючи посередні характеристики засудженого під час відбуття покарання, покази свідків, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні дані, які б свідчили що ОСОБА_5 став на шлях виправлення.

Аналізуючи характеристики ОСОБА_5 за період його перебування в Роменській ВК № 56 з 04.07.2015 по вересень 2017 року, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, а тому немає підстав для заміни покарання на більш м`який вид. З характеристик також вбачається, що поведінка засудженого в цей період була нестійкою, він мав як заохочення, так і стягнення, яке в даний час не скасоване.

Вказана обставина також підтверджується ухвалою Роменського міськрайонного суду від 04 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте знову вчинив особливо тяжкий злочин, за який відбуває покарання на даний час.

Крім того, суд не вважає, що з часу винесення ухвали про відмову в умовно-достроковому звільненні, а саме з кінця 2016 року поведінка ОСОБА_5 змінилася і він став на шлях виправлення, оскільки пройшов досить короткий період часу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим в задоволенні його заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1981 року народження, про заміну невідбутої частини покарання на більш м`який вид покарання, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали суду, а засудженим ОСОБА_5 - з моменту її отримання.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1