ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1969/17
провадження № 1-кп/753/491/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України.
Головуючим у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , строк дії якого закінчується 16 жовтня 2017 року.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначивши, що обставини, за яких до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.
Захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримав обвинувачений, не заперечував проти продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Відповідно до ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який останній раз продовжено відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва до 16.10.2017 р.
Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (справи W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (справи Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Так, судом приймається до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, а саме вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних та родинних зв`язків, відсутність місця реєстрації та постійного проживання в м. Києві.
Разом з тим, враховуючи, що сплинув значний проміжок часу, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, встановив наявність інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду умисних, в тому числі і особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками - смерть людини, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Таким чином, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , судом окрім норм КПК України, враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., відповідно до якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку суду, такими ознаками є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров"я є найвищими соціальними цінностями.
Докази, які би свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого вигляду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.
Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.
З огляду на викладене, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 листопада 2017 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий:
Судді: