УХВАЛА
судового засідання
20.04.2018 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали заяви ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 щодо розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження №0000037 від 18 листопада 2017 року, -
встановив:
заявник ОСОБА_4 21 березня 2018 року подав заяву до суду про відвід слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 щодо розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 0000037 від 18 листопада 2018 року.
У порядку ст.35 КПК України вказана заява передана на розгляд судді ОСОБА_6 та призначена до судового розгляду. Разом з тим, ОСОБА_4 подано заяву про відвід судді ОСОБА_7 , яку залишено без розгляду з підстав зловживання процесуальним правом. Між тим суддя ОСОБА_6 заявив самовідвід, який задоволено ухвалою від 23.03.2018. В подальшому вирішення відводу слідчому судді ОСОБА_5 передано судді ОСОБА_1 , який 06.04.2018 постановив ухвалу про відмову у задоволенні заявленого відводу, мотивуючи відсутністю підстав, передбачених статтями 75-76 КПК України, при розгляді слідчим суддею ОСОБА_5 скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000037 від 18.11.2017.
Реалізовуючи своє процесуальне право, ОСОБА_4 повторно 16.04.2018 подав заяву про відвід судді ОСОБА_5 .
У порядку ст.35 КПК України вказана заява передана на розгляд судді ОСОБА_6 , який 17.04.2018 постановив ухвалу про задоволення самовідводу зазначивши, що вважає повторну заяву ОСОБА_4 зловживанням правом на заявлення відводу, у зв`язку з чим така підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог ч.4 ст.81 КПК України. З причин заявленого самовідводу, на підставі проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вирішення відводу передано судді ОСОБА_1 .
Між тим, ОСОБА_4 подав заяву про відвід судді ОСОБА_1 мотивуючи тим, що 12.04.2018 скерував до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України скаргу на протиправні дії судді ОСОБА_1 , про що йому порадила голова Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 на особистому прийомі 11.04.2018, а також у зв`язку з прийняття рішення суддею з аналогічної заяви.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 заявлений відвід судді ОСОБА_1 підтримав, надав пояснення підстав такого, аналогічні викладеним у заяві.
Прокурор у судовому засіданні заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_1 заперечив за невмотивованістю та відсутністю законних підстав для задоволення такого.
Вивчивши подану заяву, заслухавши заперечення прокурора, пояснення ОСОБА_4 , вважаю, що заява про відвід слідчому судді ОСОБА_1 у розгляді заяви про відвід слідчому судді ОСОБА_9 носить характер зловживання заявником своїм процесуальним правом на подання таких заяв, а відтак така підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 КПК України.
Разом з тим, в силу того, що за порадою голови Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 , отриманої на особистому прийомі 11.04.2018, ОСОБА_4 звернувся 12.04.2018 із скаргою на дії слідчого судді ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, існують обставини, які можуть викликати сумніви в учасників провадження щодо об`єктивності розгляду цієї справи, а відтак вважаю необхідним заявити самовідвід.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У відповідності до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до вимог ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний зобов`язані заявити самовідвід.
В силу положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору Щодо безсторонності суду при розгляді справ, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.
У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Враховуючи вищенаведене та численні скарги ОСОБА_4 на дії слідчого судді ОСОБА_1 , їх характер та зміст, слід дійти висновку про існування підстав вважати, що розгляд цим же слідчим суддею може викликати в учасників провадження сумнів в його об`єктивності та неупередженості.
Відтак, з метою виключення підстав та мотивів учасників процесу для сумніву у безсторонності, уникнення в подальшому сумнівів у об`єктивності судового розгляду, усунення будь-яких сумнівів щодо упередженості чи необ`єктивності, а також упередження скарг та відводів в адресу судді, забезпечення законності судових рішень, недопущення тяганини у розгляді, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу.
З наведених міркувань, керуючись ст. 9, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 75, ст. 80-81, 369, 371, 372 КПК України, Конвенцією Про захист прав людини і основоположних свобод, суддя, -
постановив:
Заяву, подану ОСОБА_4 про відвід слідчому судді ОСОБА_1 , залишити без розгляду.

Самовідвід судді ОСОБА_1 щодо розгляду відводу слідчому судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 з розгляду скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000037 від 18.11.2017 задоволити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1