АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/1403/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 610/1460/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу засудженого на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 08.04.2016 року, матеріали кримінального провадження №610/1460/16-к відносно ОСОБА_7 за поданням начальника Жовтневської виправної колоній №17 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 08.04.2016 року в задоволенні подання начальника Жовтневської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області №17 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 відмовлено.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Яруга, Могилів-Подільського району, Вінницької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимого:
22.02.1991р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років виправних робіт, з утриманням 20% від заробітної плати. Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 09.07.1992 вирок переглянуто, на підставі ст. 30 КК України він признаний засудженим до 1 року 2 місяців 6 днів позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на 5 місяців 29 днів;
13.07.1993р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 81, 43 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.11.1994 по відбуттю строку покарання;
06.07.1995 р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 206 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 17.04.1997 по відбуттю строку покарання;
22.07.1998р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 22.04.2000 по відбуттю строку покарання;
14.05.2001р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Постановою від 12.07.2001 на підставі ст. 7 п."А" ЗУ "Про амністію" від 08.07.2002 строк покарання скорочено на половину, і до відбуття встановлено 7 місяців 26 днів позбавлення волі. Звільнений 16.09.2002 по відбуттю строку покарання;
08.04.2004 р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 121 КК України строком до 5 років позбавлення волі. Звільнений 21.10.2006 умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 25 днів;
01.11.2007 р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, 70, 71 КК України строком до 4 років позбавлення волі. Звільнений 10.02.2011 року умовно-достроково на 8 місяців 29 днів.
Засуджений: 16.08.2012р. Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України йому зараховано строк тримання під вартою з 18.06.2012 р. по 03.09.2012 р. із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Подання обґрунтоване тим, що засуджений ОСОБА_8 прибув до Жовтневської ВК (№ 17) 31.01.2015 із Старобабанівської ВК 92 Київської області, відбув необхідні для умовно дострокового звільнення 3/4 частини призначеного строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, характеризується позитивно, працевлаштований, відвідує виховні заходи, має чотири заохочення, непогашених стягнень не має.
В судовому засіданні представник адміністрації Жовтневської виправної колонії (№ 17) подання підтримав з наведених у ньому підстав.
Прокурор проти задоволення подання заперечував, вказавши, що ОСОБА_8 має вісім судимостей, тричі звільнявся з місць позбавлення волі умовно - достроково, з яких тричі вчиняв новий злочин у період невідбутої частини покарання, і, на його думку, на шлях виправлення не став.
Мотивуючи своє рішення, судом зазначено, що дослідженням наданих суду матеріалів кримінального провадження та особової справи засудженого встановлено, що засуджений ОСОБА_8 фактично відбув необхідні за п.3 ч.3 ст.81 КК України 3/4 частини строку покарання.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
При цьому, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається з наданих суду матеріалів та особової справи засудженого, ОСОБА_8 був засуджений вісім разів, зокрема, неодноразово за тяжкі злочини (ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 року), ч.1 ст.121, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України), тричі звільнявся від призначеного судом покарання умовно достроково, але не ставав на шлях виправлення, і в період невідбутої частини покарання тричі вчиняв новий злочин.
Як убачається з його двох останніх судимостей, він переконував суд у своєму щирому каятті і виправленні, що враховувалося як пом`якшуюча покарання обставина при винесенні вироків.
Крім того, до ОСОБА_8 тричі було застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання, але це не зупинило його від вчинення нових злочинів, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, байдужість до чужого майна, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства.
Ці факти не дають суду достатніх підстав дійти твердого переконання та висновку про те, що він за період відбування даного покарання, довів своє виправлення, як це зазначено в поданні адміністрації виправної колонії.
На даного засудженого застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.
Він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості та не поверненні до злочинної діяльності, про що раніше вже завіряв суд.
Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився, та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують його особу.
Висновок характеристики про його розкаяння не ґрунтується на матеріалах справи і даних про особу засудженого, його поведінці під час відбування покарання, розкаяння повинно бути дієвим.
Дані про особу засудженого, поведінка якого об`єктивно свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, зловживання та зневагу довірою суду до нього, нехтування наданим йому шансом на зміну кримінального способу життя, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність переконливих даних про бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав дійти до твердої переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Ці факти свідчать про протилежні доводам подання обставини, вони не були в повній мірі враховані при внесенні подання, а тому його умовно-дострокове звільнення від покарання є передчасним.
Поведінку засудженого, яка стала підставою для внесення даного подання, на основі сукупності даних про особу засудженого і його значний злочинний досвід суд розцінює як штучне намагання в черговий раз створити про це враження перед адміністрацією ВК та судом, намагання маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якою є отримання для себе преференцій в умовах утримання та чергового УДЗ.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 08.04.2016 року, та застосувати до нього положення п.3 ч.3 ст.81, ч.2 ст.82 КК України, ст.537 КПК України, ст.124 Конституції України, а також взяти до уваги Закони України №2251, №2254-А та задовольнити подання начальника Жовтневської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області №17 про його умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що вважає прийняте рішення одностороннім, необ`єктивним, та таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Апелянт зазначає, що має 4 заохочення, характеризується позитивно, відбув 3/4 строку покарання, захворів в місцях позбавлення волі на тяжке захворювання туберкульоз.
Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні подання начальнику Жовтневської виправної колонії (№17) про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку того, що він, будучи раніше три рази умовно достроково звільнений від відбування покарання, знову скоював злочини, що свідчить про його зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.
Відповідно до цього колегія суддів приходе до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та законно прийшов до висновку, що вищевказані факти не дають суду достатніх підстав дійти до твердого переконання та висновку про те, що ОСОБА_8 за період відбування покарання довів своє виправлення.
Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку того, що на даного засудженого застосовані судом покарання, метою якого також є і виправлення засудженого, не мають свого очікуваного та дієвого впливу, оскільки він знецінив свої обіцянки та завіряння у своєму розкаянні, щирості та не поверненні до злочинної діяльності, про що раніше завіряв суд.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що прийняття рішення про умовно дострокове звільнення засудженого не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.
Тому, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку того, що засуджений, маючи значний злочинний досвід, штучно намагається в черговий раз створити про себе враження перед адміністрацією та судом про його виправлення, маніпулює системою на свою користь, кінцевою метою якою є отримання для себе преференцій в умовах утримання та чергового умовно дострокового звільнення.
Посилання засудженого ОСОБА_9 про можливість та необхідність його умовно дострокового звільнення з місць позбавлення волі на підставі його захворювання на туберкульоз колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст.ст. 8, 116 Кримінально виконавчого кодексу України він наділений правами про медико санітарне забезпечення засуджених до позбавлення волі, і не представив суду даних про те, що таке забезпечення йому у місцях позбавлення волі не застосовується.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 375, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 08.04.2016 року про відмову у задоволенні подання начальника Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий суддя

Судді -