Постанова

Іменем України
22 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 576/503/15-к
провадження № 51-1245км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області

від 1 вересня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Сумської області

від 17 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000813, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , громадянина України,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від

1 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Цим вироком також вирішено питання щодо заявлених цивільних позовів потерпілого і прокурора, а також процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду 25 липня 2015 року близько 08:00 ОСОБА_7 керуючи мікроавтобусом «MERCEDES-BENZ Vito 110D», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався в с. Береза Глухівського району по вул. Слоутський шлях (Леніна) в напрямку с. Слоут. Здійснюючи обгін іншого автомобіля, порушуючи вимоги

пунктів 10.1, 11.3, 14.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де його автомобіль зіткнувся з мопедом «Дельта», що рухався по зустрічній смузі, яким керував ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 листопада 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК. Вказує, що засуджений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину та не намагався уникнути відповідальності. Також ОСОБА_7 відшкодував матеріальну шкоду, частково моральну, але відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі він може лише працюючи, тобто перебуваючи на волі. Враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання та те, що засуджений хворіє на цукровий діабет, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, його виправлення та перевиховання, на думку захисника, можливі без ізоляції від суспільства.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив її залишити без задоволення.
Мотиви суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК захисником у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку захисника, є несправедливим внаслідок суворості, то Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_7 судом дотримано.
Суд урахував, що в результаті вчиненого засудженим необережного правопорушення потерпілий ОСОБА_8 (молода, неодружена, працездатна людина) отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом другої групи.
Разом з тим, ставлення ОСОБА_7 до наслідків його злочинних дій та поведінка під час розгляду справи, а саме намагання звинуватити потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді та спричиненні майнової шкоди засудженому, суд визнав фактом відсутності в останнього каяття в заподіяному потерпілому каліцтві.
Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання: позитивну характеристику ОСОБА_7 за місцем проживання, наявність у нього захворювання на цукровий діабет та добровільне відшкодування потерпілому завданої необережно злочинними діями майнової шкоди. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням усіх обставин кримінального провадження суд призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК, у виді 3 років позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнуто мету покарання.
Доводи щодо суворості призначеного покарання, які зазначені в касаційній скарзі, були предметом перевірки апеляційного суду, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. Підстав для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, та застосування ст. 75 КК суд не вбачає.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги захисника безпідставні. Інших доводів, які були би підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК , пунктом 4 параграфу 3

розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 1 вересня

2016 року й ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 листопада

2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3