Справа № 214/2216/17
1-кп/214/175/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000582 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не має, з середньою освітою, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.11.2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт;
- 26.02.2018 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,
за участю:
прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , повторно, 18.04.2016 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: вул. Постишева, 5/6 в м. Кривому Розі, попросив у маловідомої йому особи ОСОБА_6 належну їй банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 з метою особистого тимчасового користування, але в подальшому дану картку не повернув.
Наступного дня, 19.04.2016 року ОСОБА_3 змінив пін-код від зазначеної картки, за допомогою системи «Приват24», підвищив кредитний ліміт та цього ж дня, о 09 год. 58 хв., знаходячись біля банкомату ПАТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою: пр. Гагаріна, 63 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, він заволодів грошовими коштами у сумі 3350 грн., що належали ОСОБА_6 , знявши їх з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 . Після чого, разом з цими грошовими коштами, належними потерпілій ОСОБА_6 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено майнову шкоду у розмірі 3350 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_3 , повторно, 08.11.2016 року, знаходячись біля будинку № 21 по вул. П. Глазового в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливу мету, під приводом необхідності зателефонувати попросив у потерпілого ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон, після чого зайшовши до будинку АДРЕСА_2 витягнув з телефону сім-карту потерпілого та вставив свою сім-карту, після чого мобільний телефон повернув потерпілому та зник у невідомому напрямку.
В цей же день, 08.11.2016 року, ОСОБА_3 , за допомогою сім-карти потерпілого змінив пароль до банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , оформленої на ім`я ОСОБА_5 і провівши з вищезазначеною карткою банківські операції, заволодів грошовими коштами в сумі 3751 грн., належні останньому.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 було спричинено майнову шкоду у розмірі 3751 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України визнав в повному обсязі по обставинах зазначених в обвинувальному акті, повністю підтвердив покази, надані потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому пояснив, що він дійсно заволодів банківською картою потерпілої ОСОБА_6 , але з часом вирішив таємно викрасти кошти, що зберігалися на цьому картковому рахунку та належали останній, якими він з часом таємно заволодів та розпорядився на власний розсуд. Йому був відомий пін-код банківської карти потерпілої ОСОБА_6 , яку він підмінив, повернувши останній іншу банківську картку. У потерпілого ОСОБА_5 він дійсно шляхом обману заволодів сім-картою мобільного телефону останнього, а після проведення необхідних операції отримав доступ до його банківської карти, що належить ПАТ КБ «Приватбанк», з ранку якої зняв грошові кошти належні потерпілому ОСОБА_5 . Заволодівши цими коштами, він розпорядився ними на власний розсуд. Він повністю визнає розмір шкоди завданої потерпілим, розмір якої зазначений в обвинувальному акті. Що стосується позовних вимог потерпілих, він не заперечує проти стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди завданої його протиправними діями потерпілим, однак у розмірі доведеному останніми. Він розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати.
Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованих йому зазначених кримінальних правопорушеннях.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що у вечірній час доби 08.11.2016 року, точного часу він не пам`ятає, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до нього, як до водія таксі для надання відповідних послуг. Так, доставивши обвинуваченого ОСОБА_7 до вказаної ним адреси, за проханням останнього він поставив його мобільний телефон на підзарядку в салоні автомобіля, після чого ОСОБА_7 попросив його мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що він погодився. Згодом обвинувачений ОСОБА_7 вийшов з автомобілю на вул. П.Глазового, при цьому розмовляючи по телефону та направився до під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Вийшовши через декілька хвилин, він повернув мобільний телефон, забрав свій з зарядки та пішов знову до під`їзду. В цей час він виявив, що його мобільний телефон вимкнений та в ньому стоїть інша сім-карта. Наступного дня, коли він відновив свою сім-карту, то дізнався, що з його кредитної карти, що належить ПАТ КБ «Приватбанк», здійснювалися покупки, після чого він одразу заблокував її, однак гроші він вже не повернув. Внаслідок злочину йому завдано матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим ним заявлено цивільний позов, який він просить задовольнити суд в повному обсязі.
Крім того, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що приблизно в квітні 2017 року, точного часу та дати не пам`ятає, обвинувачений ОСОБА_7 , попросив її банківську карту для того, щоб здійснити переказ коштів, на що вона погодилася. Взявши вдома банківську карту вона передала її обвинуваченому ОСОБА_7 , повідомивши її номер та пін-код, однак тривалий час кошти на банківську карту не надходили та вона вирішила піти додому, залишивши банківську карту у останнього. Пізніше, коли їй повернули банківську карту вона виявила, що обвинувачений ОСОБА_7 підмінив її банківську карту, надавши їй карту іншої особи. Крім того, на її картці підняв кредитний ліміт та зняв 3050 грн. В подальшому вона погасила вказаний кредит з відсотками та комісією банку в сумі 5300 грн. Внаслідок злочину їй завдано матеріальний збиток на вказану суму та моральну шкоду. У зв`язку з зазначеним вона заявила цивільний позов, який просить суд задовольнити в повному розмірі.
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчинених злочинах, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,, суд вважає, що ці докази отримані у порядку встановленому КПК України, а тому є належними та допустимими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Після з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених під час судового розгляду кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,, які мають логічний та послідовний характер, узгоджуються між собою, суд поза розумним сумнівом приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282).
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.1 ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_7 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України (Т.1 а.с.126 ).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується нейтрально (Т.1 а.с.127а), раніше судимий (Т.1 а.с.127), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (Т.1 а.с.125, 126).

Таким чином, суд, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 , повинно бути призначено покарання у виді позбавлення волі.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вважає, необхідним застосувати ч.1 ст.70 КК України та призначити останньому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
В свою чергу, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вважає необхідним застосувати ч.4 ст.70 КК України, та до призначеного покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів.
Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України судом не встановлено.
У справі потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь заподіяної матеріальної шкоди в сумі 5633,51 грн. та моральної шкоди в сумі 5633,51 грн., який в судовому засідання підтримала та просила задовольнити. В обґрунтування свої вимог потерпіла вказала, що кримінальним правопорушенням їй завдана майнова шкода в розмірі 5633,51 грн., а також моральна шкода, що виразилась у моральних стражданнях завданих протиправною діяльністю обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим відбулися зміни у звичному способі її життя, яку вона оцінює в розмірі 5633,51 грн.
Крім того, потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь матеріальної шкоди в розмірі 22 141,1 грн. та моральної шкоди в сумі 22 141,1 грн., який в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування своїх вимог потерпілий вказав, що кримінальним правопорушенням йому завдано майнову шкоду в розмірі 22 141,1 грн. грошові кошти зняті з його карти, а також моральна шкода, що виразилась у моральних стражданнях завданих протиправною діяльністю обвинуваченого ОСОБА_7 , яку він оцінює в розмірі 22 141,1 грн.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засідання не заперечував з приводу задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі ст.ст.16, 1166 ЦК України, ст.206 ЦПК України, відповідно до ст.ст. 61, 368 КПК України, позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню частково.
Так, суду надані докази про вартість спричиненої потерпілій ОСОБА_6 обвинуваченим шкоди у розмірі 3350 грн. (Т.1, а.с.24). Що стосується відсотків сплачених за прострочення погашення кредиту, суду не надано доказів, підтверджуючих вказані обставини, а отже суд вважає в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання вимог, що доведені позивачем ОСОБА_6 . Отже, за таких обстави, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 3350 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Крім того, судом встановлено, що вартість спричиненої обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 шкоди складає 3751,27 грн. (Т.2, а.с.49), що також, в розумінні ст.206 ЦПК України, повністю визнано обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні, а отже суд вважає можливим стягнути з останнього 3751 грн. 27 коп. в рахунок відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди. Що стосується іншої частині заявлених коштів, в тому числі відсотків нарахованих за прострочення погашення кредиту, суду не надано доказів, підтверджуючих вказані обставини, а отже суд вважає, що в цій частині позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 задоволенню не підлягають
В свою чергу, відповідно до п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність у потерпілої ОСОБА_6 емоційних, душевних, моральних страждань і переживань, котрі негативно позначилися на моральному стані останньої.
У зв`язку з характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_6 , їх тривалістю, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості суд вважає, що заявлена сума 5633,51 грн. в якості компенсації моральної шкоди явно завищена і з обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України, відповідно до ст.ст.128, 368 КПК України, на користь потерпілої підлягає стягненню сума 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Крім того, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність у потерпілого ОСОБА_5 емоційних, душевних, моральних страждань і переживань, котрі негативно позначилися на моральному стані останнього.
У зв`язку з характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_5 їх тривалістю, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості суд вважає, що заявлена сума 22 141,1 грн. в якості компенсації моральної шкоди явно завищена і з обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України, відповідно до ст.ст.128, 368 КПК України, на користь потерпілого підлягає стягненню сума 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання:
-за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,
-за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі,
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Речові докази:

- шість чеків ПАТ КБ «ПриватБанк», надані ОСОБА_8 залишити в матеріалах кримінального провадження (Т.1, а.с.86);

- CD-R-диск з відеозаписом з камер внутрішнього відеонагляду магазину «Мясна мануфактура» - залишити в матеріалах кримінального провадження (Т.1, а.с.106).

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3751 (три тисячі сімсот п`ятдесят один) грн. 27 коп. в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1