Справа № 738/1782/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/634/2017
Категорія - ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Як встановив суд, обвинувачений ОСОБА_6 02.07.2016 року близько 09 год., перебуваючи біля господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав три удари кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран верхньої губи, в ділянці лівої брови та зовнішнього кута лівого ока, синця на повіках правого ока та в ділянці зовнішнього кута лівого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 89 від 14.07.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КПК України, мотивуючи тим, що він діяв у стані необхідної оборони і в його діях відсутній склад злочину.

Апелянт звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_8 протягом останніх десяти років конфліктує з усіма і своїми сусідами, при чому конфлікти відбуваються саме за ініціативою потерпілого. ОСОБА_8 постійно створює перешкоди у користуванні водопостачанням, земельною ділянкою, висуваючи ряд умов, які ним були виконані. 02 липня 2016 року саме потерпілий розпочав конфлікт, погрожував йому фізичною розправою, запропонував вийти з двору. Коли ОСОБА_8 вийшов з двору, подивившись щоб не було свідків, замахнувся на нього, однак він зміг уникнути удару. Потерпілий впритул наблизився до нього, тому він у відповідь завдав йому удар правою рукою в нижню частину підборіддя. ОСОБА_8 знову заніс руку для удару, за що отримав удар у відповідь.

Висновки суду про навмисне побиття потерпілого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не відповідають дійсності. Потерпілий сам був ініціатором конфлікту, напав на нього, через що він змушений був захищатися.

За обставин, які склалися, у нього виникло право на необхідну оборону, як це передбачено ч. 1 ст. 36 КК України. При цьому, з роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» вбачається, що стан необхідної оброни виникає не лише у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

Вважає, що суд неправомірно стягнув з нього на користь потерпілого грошові кошти, оскільки саме на нього з боку потерпілого було здійснено протиправне посягання.

Звертає увагу, що суд неправомірно не приєднав та не оглянув у судовому засіданні письмових пояснень свідків у справі, які відображають досить суттєві відомості про причини та обставини конфлікту.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_8 та прокурора, які заперечували проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02 липня 2016 року близько 09 години, потерпілий ОСОБА_8 зробив зауваження своєму сусіду, обвинуваченому ОСОБА_6 з приводу неприємного запаху від посліду перепілок, який останній склав поблизу будинку потерпілого.

Кожний перебував на території своєї садиби і обвинувачений заперечував, що неприємний запах розповсюджується від складеної ним купи посліду. На що потерпілий запропонував підійти до його двору та пересвідчитися в правдивості його слів.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав, що зрозумів слова потерпілого вийти за межі двору, як фізичне вирішення конфлікту і був готовий до захисту. На обвинуваченому відсутні будь-які тілесні ушкодження, тоді як у потерпілого було розбите обличчя, заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, йому було завдано не менше трьох ударів.

В силу ч.1 ст. 36 КК України, необхідною обороною є правомірний захист правоохоронюваних інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Якщо не було суспільно небезпечного посягання, то й не виникало права на необхідну оборону. Конфлікт між сусідами, який переріс в побиття, розцінюється як навмисне заподіяння тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Про такі відносини пояснювали свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Потерпілий ОСОБА_8 наполягає, що він тільки вийшов за межі свого подвір`я, як до нього підбіг обвинувачений і вдарив в обличчя, він не очікував такої поведінки, а тому не чинив опору і не завдавав ударів у відповідь, упав на землю і відключився.

Версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він діяв в межах необхідної оборони, не відповідає дійсності. Навіть під час апеляційного розгляду кримінального провадження, обвинувачений пояснював, що потерпілий ОСОБА_8 конфліктує з багатьма сусідами протягом багатьох років, що не є підставою для навмисного побиття останнього.

Потерпілий проживає поблизу урвища, куди сусіди викидають сміття, через що і виникають конфлікти. Потерпілий ОСОБА_8 пише скарги в органи місцевого самоврядування, викликав санстанцію, чим і викликає невдоволення .

Неприєднання судом письмових пояснень свідків сторони захисту, не може розцінюватися як обмеження права на захист. Суд безпосередньо допитав усіх свідків сторони обвинувачення та сторони захисту, перевірив докази, надані сторонами кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Розмір моральної шкоди, визначений з урахуванням характеру тілесних ушкоджень, фізичних страждань та переживань потерпілого, якому внаслідок побиття накладалися шви на обличчі, він був обмежений у веденні звичного способу життя, та відповідає принципам розумності та справедливості.

Отже, коли кримінально процесуальний закон та кримінальний закон застосовані правильно і покарання призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405. 407, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16