Справа № 524/6743/16-к
Провадження 1-кп/524/28/18
УХВАЛА

21.03.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження відносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 309 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001108 від 13.03.2016 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2 КК України.
Вищевказаний обвинувальний акт 05.09.2016 року згідно автоматизованої системи документообігу був розподілений судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_6
18.10.2016 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2 КК України, було розподілено головуючому судді ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_6 та згідно розпорядження керівника апарату суду № 113 від 18.10.2016 року.
31.01.2017 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003350 від 21.08.2016 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 309 ч.1 КК України.
Вищевказаний обвинувальний акт 31.01.2017 року згідно автоматизованої системи документообігу був розподілений судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_7 .
23.03.2017 року кримінальне провадження № 0001108 від 13.03.2016 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2 КК України та кримінальне провадження №0003350 від 21.08.2016 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 309 ч.1 КК України об`єднано в одне провадження.
23.05.2017 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2, ст. 185 ч.3, ст. 309 ч.1 КК України, було розподілено головуючому судді ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області ОСОБА_7 та згідно розпорядження керівника апарату суду № 53 від 23.05.2017 року.
24.01.2018 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відраховується до 24.03.2018 року включно.

У зв`язку з тим , що судовий розгляд справи відкладений на 18.04.2018 року, а у обвинуваченого ОСОБА_5 24.03.2018 року сплине строк тримання під вартою, а по справі не допитані усі свідки , не досліджені докази , тому суд вважає у даному судовому засіданні розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, прокурора , який вважає , що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою, оскільки ризики , передбачені ст.. 177 КПК України існують до теперішнього часу, захисника ОСОБА_4 , який просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт , так як ризики , передбачені ст.. 177 КПК України відпали, обвинувачений ОСОБА_5 хворіє, що підтверджується довідкою із Установи виконання покарань, має постійне місце проживання, обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав думку захисника, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст.331 ч.3 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, продовжений ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука спливає 24.03.2018 року.

Згідно Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 зазначено, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").
У вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При цьому, судом враховується той факт, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинів та злочину середньої тяжкості , та за ст.. 289 ч.2 КК України передбачено покарання на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, за ст. 186 ч.2 КК України - від 4 до 6 років позбавлення волі , за ст. 185 ч.3 КК України від 3 до 6 років позбавлення волі , ОСОБА_5 офіційно не працює, оскільки доказів цьому суду не представлено, має непогашену судимість ,раніше застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту був порушений і в період дії ухвали слідчого судді від 31.08.2016 року до 30.10.2016 року він вчинив 13.10.2016 року новий злочин, а відтак, з огляду на покарання, яке ОСОБА_5 може понести у випадку встановлення судом його винності, суд дійшов висновку про наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду, впливати на недопитаних потерпілу та свідків, немає постійного джерела доходу, тому може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим суд не находить підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, враховується також суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України не встановлено.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який , а тому вважає необхідним продовжити застосування обраного раніше запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою ще на 2 місяці , тобто до 19.05.2018 року, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Керуючись ст.ст. 331 ч.3, 369 , 372 КПК України, суд , -

У х в а л и в :

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, а саме з 21.03.2018 року по 19.05.2018 року включно .
Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок чи інше судове рішення, яким закінчилось провадження у суді першої інстанції.
Головуючий суддя : ОСОБА_1