Єдиний унікальний номер 775/40/2016
Номер провадження 11-кп/775/325/2018

Іменем України
13.03.2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ,та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року, якою заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2002 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення
за участі прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Вироком апеляційного суду Донецької області від 17.05.2002 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 93 п. «а,г,і», ч. 2 ст. 86, ч. 1 ст. 42 КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2002 року, яким його засуджено за п. «а», «г», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 86, ч. 1 ст. 42 КК України (1960р.) до довічного позбавлення волі, за нововиявленими обставинами, яка мотивована тим, що у ході досудового слідства відносно нього було застосоване фізичне та психічне насилля з боку працівників ВБОЗ м. Селидове та Красноармійськ, анкетні дані одного з яких він дізнався за два дні до подання заяви. Внаслідок застосування насилля він дав відносно себе неправдиві свідчення та таким чином завадив об`єктивному розгляду справи в суді. Просить переглянути ухвалений вирок за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29.11.2017 року заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2002 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року, визнати зазначені ним обставини нововиявленими, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції надав нововиявленим обставинам невірну оцінку, при розгляді його заяви мав обвинувальний уклін, та саме невідомість цих обставин перешкодили у травні 2002 року ухвалити справедливе рішення. Вказує, що нововиявлена обставина виникла з моменту, як він дізнався прізвище працівника поліції, який його катував, оскільки на момент слухання справи в суді він не знав його прізвища. Тому вважає вирок суду неповним та фальсифікованим.

Заслухавши суддю доповідача, засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та прохали про її задоволення, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, прохав залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Обґрунтовуючи своє рішення, щодо залишення без задоволення заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 17.05.2002 року, суд першої інстанції послався на те, що ч. 2 ст. 459 КПК України визначено перелік обставин, які визнаються нововиявленими.

Розглядаючи заяву засудженого, суд першої інстанції установив, що засуджений ОСОБА_5 зазначає як нововиявлену обставину той факт, що його 19 червня 2000 року було затримано за подвійне вбивство та відносно нього працівниками міліції було вчинено протизаконні дії, психологічний тиск, застосування фізичного насильства, тому він зізнався у вчиненні злочинів. Ці обставини, судом першої інстанції не визнані як нововиявлені, та такому висновку надано належне обґрунтування. Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними виходячи з наступного.

Під час досудового розслідування постановою старшого слідчого Селидійської міжрайонної прокуратури від 07 липня 2000 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року) відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , оскільки сам засуджений на допиті пояснив, що він під час сну впав з другого поверху ліжка та вдарився грудьми за нижній поверх.

Ця обставина була предметом дослідження у Апеляційному суді Донецької області при ухваленні вироку, а також при перегляді вироку Верховним Судом України, тобто була відома сторонам кримінального провадження під час досудового розслідування та при судовому розгляді. Як апеляційний суд, так і суд касаційної інстанції надавали оцінку обставинам, на які посилається засуджений ОСОБА_5 , як на нововиявлені. Надаючи оцінку цим обставинам, суд апеляційної та касаційної інстанції знайшов їх необґрунтованими.

Крім того, Апеляційним судом Донецької області при ухваленні вироку, постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 визнано обґрунтованою, а Верховний Суд України з таким висновком погодився.

На думку колегії суддів, вірним є обґрунтування наявності обов`язкової умови перегляду вироку за нововиявленими обставинами за умови, що вони є абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували і не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування. Судом першої інстанції обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду і підсудному під час судового розгляду не встановлено. Окрім того, колегія судів наголошує на тому, що такі обставини повинні бути абсолютно новими та істотними.

На думку колегії суддів, посилання засудженого на те, що ним не було відоме прізвище працівників правоохоронних органів, які здійснювали на нього психологічний та фізичний тиск не може бути розцінено як нововиявлена обставина, оскільки саме трактування терміну «нововиявлені обставини» у своєму змісті вказує саме на наявність обставин, які взагалі не були предметом розгляду. У даному ж випадку, ґрунтуючись на обставинах, зазначених у вироку, вбачається, що ОСОБА_5 при судовому розгляді відмовився від своїх свідчень, а як форму захисту обрав посилання на фізичний та психологічний тиск на нього, та примус надання свідчень які його викривають. Проте, як зазначалося вище, ці обставини перевірялися судом при ухвалені вироку та при його перегляді.

Окремо слід зазначити, що на обґрунтування доведеності вини ОСОБА_5 . Апеляційний суд Донецької області послався на сукупність доказів, при цьому не посилався на явку з повинною обвинувачених та їх первинні покази, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ґрунтуються на свідченнях, даних під примусом фізичного та психологічного впливу є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, про перегляд вироку суду відбувся неправомочною колегією Верховного суду України, було досліджено судом першої інстанції та суд зазначив, що ці доводи є хибними, оскільки постановою Верховної ради України від 05 червня 2003 року № 956 IV, суддями Верховного суду України обрано безстроково, зокрема - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а тому на час перегляду вироку 12.06.2003 року вони мали повноваження суддів, а тому колегія суддів із цим обґрунтуванням погоджується.

Як вбачається з матеріалів провадження, у теперішній час триває досудове розслідування за заявою ОСОБА_5 з приводу застосування до нього під час досудового розслідування фізичного та психологічного насильства. Вирок суду, що набрав законної сили, з цього приводу відсутній.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим, постановленим із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для його скасування або змін не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року відмовити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 листопада 2017 року, якою заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2002 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду на протязі трьох місяців з дня отримання копії ухвали обвинуваченим, а іншими учасниками у той же строк з дня її проголошення.

Колегія суддів: