Справа № 359/7731/17
Провадження № 1-в/359/489/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 листопада 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році", -
в с т а н о в и в :
02.10.2017 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ЗУ "Про амністію у 2016 році".

У судовому засіданні прокурор та представник колонії проти задоволення клопотання заперечували, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, підтверджуючі підстави для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ЗУ "Про амністію у 2016 році". Також зазначили про можливість розгляду справи без фіксації технічними засобами, про що надали відповідні заяви.
В судове засідання засуджений не з`явився. По дату час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Відповідно ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів не проводилася, оскільки учасники процесуальної дії про застосування фіксації не заявили.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, та ознайомившись із особовою справою засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається із особової справи, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2013 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2015 р. скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_5 , та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2013 р., за ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислюється з моменту затримання.

Дана ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 29.09.2015 р. набрала законної сили 25.11.2015 р. На виконання даної ухвали суду 23.05.2016 р. було затримано ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.05.2016 р.
Згідно вищезазначеного вироку засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, КК України та цього Закону.

7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Таким чином, умови застосування та перелік осіб на яких поширюється дія ЗУ "Про амністію у 2016 році", визначені положеннями цього Закону.

Відповідно до ст. 11 даного Закону рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Як вбачається з вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2013 р., ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Даний злочин є умисним злочином, за який встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Таким чином, на ОСОБА_5 не розповсюджується дія ст. ст. 1, 3, 5, 7 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисного тяжкого злочину.

Так, статтею 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році" закріплено - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

В той же час, з даної норми слідує, що обов`язковою передумовою для її застосування до конкретної особи є те, щоб ця особа відповідала не одній із, а всім умовам, зазначеним в цій статті, а саме: 1) відноситься до категорії осіб, зазначених у ст. 1 цього Закону; 2) бути засудженим за умисний злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років; 3) на день набрання чинності цим Законом відбути не менше половини призначеного строку основного покарання.

Таким чином, саме сукупність вищезазначених умов може бути підставою для застосування ст. 4 Закону України "Про амністію у 2016 році" до особи, яка їм відповідає.

Так, аналіз відомостей про особу ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах клопотання та особової справи, свідчить, що він не відноситься до переліку осіб, визначених в пунктах а), б), в), г), ґ), д), е), є) ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році". Це в свою чергу вже виключає можливість застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 4 ЗУ "Про амністію у 2016 році", оскільки відсутня одна із обов`язкових умов, визначених цією статтею.

Крім того, на засудженого ОСОБА_5 не розповсюджується дія ст. 2 зазначеного Закону, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.

Ці обставини в сукупності вказують на те, що засуджений ОСОБА_5 не підпадає під дію Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки не має усіх належних умов, визначених даним Законом, для його застосування.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_5 про застосування відносно нього амністії є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 107, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, Законом України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", ст. ст. 12, 85, 86 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання про застосування відносно нього положень Закону України "Про амністію у 2016 році" відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1