Справа №694/181/18
У Х В А Л А

Іменем України

20.02.2018 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання начальника СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000180 від 16.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.213 КК України,

в с т а н о в и в:

начальник СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль «ЗІЛ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 та визначити місцем зберігання автомобіля «ЗІЛ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 територію майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів при Звенигородському ВП ГУ НП в Черкаській області, за адресою вулиця Благовісна, 50, м.Звенигородка, Черкаської області.
Клопотання мотивує тим, що 16.02.2018 року до Звенигородського ВП ГУНП в Черкаської області надійшов рапорт інспектора СРПП №3 ЧРВП ОСОБА_6 про те, що 16.02.2018 року близько 10год.17хв. по проспекту Шевченка в м.Звенигородка було зупинено автомобіль марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , з вантажем металобрухту без відповідних документів під керуванням гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Під час перевірки було виявлено відсутність документів на вантаж металобрухту.

16.02.2018 року по проспекту Шевченка в м.Звенигородка, Черкаської області слідчим слідчого відділення Звенигородського ВП ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , за участю старшого експерта-криміналіста слідчого відділення Звенигородського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , в присутності гр. ОСОБА_7 та понятих: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , було проведено огляд зазначеного автомобіля та встановлено, що у кузові вище вказаного автомобіля мається металобрухт у розмірі 4200кг.(чотири тисячі двісті кілограм).

Як пояснив ОСОБА_7 , що він тимчасово підробляє у приватного підприємця ОСОБА_12 , який попросив його завезти у м.Ватутіне, Черкаської області до пункту прийому металобрухту «УкрМет» вище вказаний вантаж металобрухту на його автомобілі марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_7 підпадають під попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.213 КК України, тобто: здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, або надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

19.02.2018 року автомобіль «ЗІЛ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування необхідно провести ряд експертиз та слідчих дій із залученням цього транспортного засобу у стані, який він мав на момент затримання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання.

Власник майна в судове засідання не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя приходитьдо наступних висновків.

Встановлено, що слідчим відділом Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000187 від 17.02.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя діє у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, яка гарантує дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з тим слідчий суддя приходить до переконання, що майно, на яке просять накласти арешт не відповідає вимогам ст.. 98 КПК України і не може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Посилання на визнання вказаного майна речовим доказом слідчий суддя не бере до уваги, оскільки додана до матеріалів клопотання постанова про визнання речовим доказом від 19.02.2017 року ніким не підписана, і датована на рік раніше аніж відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, а отже не може вважатися належним свідченням того, що спірний автомобіль визнано речовим доказом.

Доказів про призначення експертиз на необхідність проведення яких вказує слідчий не надано.

Відтак обмеження прав власника спірного автомобіля не може вважатися таким, що здійснене відповідно до закону.

Крім того, слідчий суддя вважає, що неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання про арешт майна, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та не доведення згаданих обставин, що оцінюється як підстава для відмови у задоволенні такого клопотання.
Відтак, виходячи з розумності і співрозмірності обмеження права власності на підставі вище викладених обставин, та наслідки арешту майна для підозрюваного, або ж третіх осіб слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Керуючись вимогами ст. ст.98,167,169,170-174 КПК України, суд, -.
ухвалив:

В задоволенні клопотання начальника СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , відмовити.

Негайно повернути автомобіль марки «ЗІЛ» зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_1 законному володільцю.

Виконання ухвали покласти на Звенигородський ВП ГУ НПУ в Черкаській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя Звенигородського районного суду
Черкаської області ОСОБА_1