Справа № 462/6823/16-к
У Х В А Л А
08 лютого 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчому судді ОСОБА_4 ,-
в с т а н о в и в:
10.11.2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про роз?яснення ухвали судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_4 в справі № 462/6823/16-к. 20.11.2017 р. слідчий суддя ОСОБА_4 ухвалою відмовив в роз`ясненні ухвали суду від 29.12.2016 р. ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу від 20.11.2017 р., ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2017 р. ухвалу слідчого судді скасовано та призначено новий розгляд.
11.01.2018 р. ОСОБА_3 подав заяву про відвід судді, покликаючись на інші підстави ч. 1 п. 4 ст. 75 КПК України та ст. 6 Конвенції України. Заяву мотивує тим, що суддя ОСОБА_4 засідання в справі призначив лише за місяць на 09.01.2018 р. з порушенням розумного строку, що розцінює заявник як відсутність намірів судді роз?яснювати ухвалу суду від 29.12.2016 р. Заявник переконаний, що суддя ОСОБА_4 не є незалежним і безстороннім, не забезпечив умови за яких були б неможливі сумніви у ОСОБА_3 в його безсторонності, є корумпованим та умисно, через конфлікт інтересів системно чинить заявнику перешкоди у доступі до правосуддя, порушив обов?язки і присягу судді під впливом чи за хабар постановив ухвалу в справі №462/6823/16-к в порушення КПК України і Конституції України, а відтак заявник йому не довіряє і вбачає підстави для відводу судді відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього покликається на п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, згідно яких суддя піжлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Просить задовольнити відвід і передати справу на розгляд іншому судді.
В судовому засіданні заявник заяву підтримав, покликаючись на мотиви, наведені у заяві про відвід. Доповнив, що 09.01.2018 р. о 9 год. 28 хв. зареєстрував заяву про відвід судді ОСОБА_4 , незважаючи на яку, суддя ОСОБА_4 09.01.2018 р. постановив ухвалу про відмову в роз?ясненні ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29 грудня 2016 року.
Вивчивши заяву про відвід слідчому судді ОСОБА_4 , заслухавши доводи заявника, суд прийшов до висновку, що така заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.01.2018 р. суддею ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_3 в роз`ясненні ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.12.2016 р.
Покликання заявника на те, що 09.01.2018 р. о 9 год. 28 хв. було зареєстровано заяву про відвід судді ОСОБА_4 по даній справі не відповідає об?єктивним обставинами, оскільки із змісту заяви про відвід судді ОСОБА_4 , датованої 09.01.2018 р. о 9 год. 28 хв. вбачається, що така подана у справі по заяві ОСОБА_3 про роз?яснення ухвали судді ОСОБА_5 від 09.12.2016 р. Заява про відвід судді ОСОБА_4 у справі за заявою ОСОБА_3 про роз?яснення ухвали від 29.12.2016 р. зареєстрована 11.01.2018 р. Відтак, сам заявник визнав дані факти, подавши 23.01.2018 р. уточнення та доповнення.
Ст. 80 КПК України визначено, що заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід подаються одразу після встановлення підстав такого відводу. Відвід повинен бути вмотивований.
Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Статтею ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Відтак суд, який розглядає справу має бути безстороннім і незалежним за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Оцінюючи доводи, викладені в заяві про відвід в їх сукупності, суд приходить до висновку, що висловлені доводи щодо відводу судді ОСОБА_4 такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 75 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року), що застосовується при оцінці доказів. Разом з тим, зазначені заявником підстави для відводу не є обставинами, що виключають участь судді ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні, в розумінні ст. 75 КПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів наявності особистої заінтересованості, упередженості та небезсторонності судді ОСОБА_4 , а мотиви, викладені в заяві, фактично свідчать про незгоду заявника з процесуальними рішеннями судді ОСОБА_4 при розгляді справ за участю заявника, крім цього дана заява ґрунтується на суб?єктивних переконаннях заявника та не може слугувати підставою для відводу.
Враховуючи наведене, підстави для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_4 відсутні.
Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
В задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: (підпис) ОСОБА_1
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1