Справа № 192/336/18
Провадження № 1-кс/192/54/18
Ухвала
Іменем України
"16" березня 2018 р. слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне клопотання слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 по внесеному 21 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000716 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
власника майна- ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 1986 року випуску, який згідно даних НАІС ДДАІ зареєстрований на ОСОБА_5 , з метою запобігання можливості відчужувати дане майно, розпоряджатися будь-яким чином ним та використовувати його, а також з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

На обґрунтування клопотання старший слідчий та прокурор зазначили, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження №0000716 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайством).

Досудовим розслідуванням також встановлено, що 15 вересня 2016 року ОСОБА_6 маючи доступ (ключі) до домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом зловживання довірою заволодів належним ОСОБА_7 майном, а саме: автомобілем марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору та мопедом марки «VIPER R3» чорного кольору.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 в своєму допиті показав, що ОСОБА_6 є його зятем та проживав на території його домоволодіння разом з його донькою ОСОБА_8 .14 січня 2013 року ОСОБА_7 придбав автомобіль марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, але на себе не зареєстрував. Даний автомобіль потребував капітального ремонту, та був проведений, як за допомогою майстра на СТО так і власними силами, витрати склали 10000 грн. Після ремонту автомобіля, ОСОБА_7 дозволив користуватися даним автомобілем своєму зятеві та доньці, а також мопедом марки «VIPER R3» чорного кольору .

15 вересня 2016 року близько о 18 год. 00 хв. він разом з донькою приїхав додому з роботи та виявив, зникнення з території подвір`я автомобіля та мопеду. Зі слів ОСОБА_9 йому стало відомо, що ОСОБА_6 , разом зі своїм батьком ОСОБА_5 , завантажили до автомобіля речі з будинку, після чого поїхали на належному ОСОБА_7 автомобілі. Під час телефонної розмови з ОСОБА_6 , останній кинув слухавку, на телефонні дзвінки не відповідає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 , в своєму допиті показала, що в неї у приватній власності перебував автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, який вона продала в 2009 році. У вересні 2016 року до неї приїхали троє молодих чоловіків, які попрохали її надати їм довіреність на автомобіль, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить їй. В нотаріуса вона надала довіреність на керування та розпорядження автомобілем на ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

В ході досудового розслідування встановлено, що довіреність на ім`я ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 видана 09 вересня 2016 року. Автомобіль марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 , згідно заяви про перереєстрацію транспортного засобу, 14 вересня 2016 року перереєстрований на ім`я ОСОБА_5 .

24 січня 2018 року до слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_12 про арешт автомобіля, з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Тому вважали, що з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням потерпілому, виникла необхідність в арешті автомобіля марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 , який згідно даних НАІС ДДАІ зареєстрований на ОСОБА_5 , а також з метою запобігання можливості відчужування, передачі, переховування, пошкодження, зникнення, втрати, псування в тому числі розпорядження та використання.

В судовому засіданні слідчий, прокурор, підтримали подане клопотання про арешт майна, та прохали його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 2 вказаної частини передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчим в якості мети накладання арешту на майно було зазначено з метою відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням потерпілому, як правову підставу накладення арешту на майно слідчим зазначено, встановлення, що майно набуто злочинним шляхом.

Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000716 від 21 вересня 2016 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України внесено відомості, за заявою ОСОБА_7 , про те, що 15 вересня 2016 року невстановлена особа маючи доступ до домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом зловживання довірою заволоділа належним ОСОБА_7 майном, а саме автомобілем марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору та мопедом марки «VIPER R3» чорного кольору (а.с. 4).

Разом з тим, з доданих до клопотання матеріалів, будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 був власником саме автомобіля марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 не вбачається. Відсутні також і відомості про наявність будь-якої шкоди завданої ОСОБА_7 , на відшкодування якої слідчий бажає використати автомобіль марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 .

Посилання слідчого, що з додаткового допиту потерпілого від 14 вересня 2017 року випливає та обставина, що потерпілий придбав автомобіль марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 по спрощеній формі договору купівлі-продажу, слідчий суддя не приймає, оскільки діюче законодавство не передбачає, ніякої спрощеної форми купівлі-продажу транспортних засобів.

Слідчим суддею встановлено, що згідно договору купівлі продажу транспортного засобу від 14 вересня 2016 року, власником автомобіля марки ВАЗ 2108, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 1986 року випуску, є ОСОБА_5 (а.с. 24).

Тобто ОСОБА_5 є законним власником автомобіля марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 .

Слідчий в своєму клопотанні, а також в судовому засіданні, не зміг обґрунтувати можливі підстави покладення на ОСОБА_5 обов`язку відшкодування потерпілому завданої шкоди по даному кримінальному провадженню.

Що стосується посилання слідчого на таку правову підставу арешту, як набуття майна злочинним шляхом, то слід зазначити, що ні слідчий, ні прокурор не змогли належним чином обґрунтувати, з яких підстав вони вважають, що ОСОБА_5 набув злочинним шляхом автомобіль марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 .

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_5 придбав у власника ОСОБА_10 автомобіль марки ВАЗ 2108 номерний знак НОМЕР_1 , і провів його реєстрацію.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що ні слідчий, ні прокурор, не змогли належним чином довести необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_5 , оскільки будь-яких обґрунтованих правових підстав для такого заходу забезпечення кримінального провадження немає, і мета з якою слідчий бажає накласти арешт, немає під собою жодного мотивування.
Тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 по внесеному 21 вересня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000716 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1