ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-1765км17 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 листопада 2016 рокузасуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим стоком на 1 рік 6 місяців з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвалено речові докази: залишки від боєприпасів, запал знищити.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання, визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим стоком на 1 рік 6 місяців з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ст. 76 КК в редакції Закону № 1492-YІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 року.

Як встановив суд, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у лютому 2016 року, знаходячись в Попелянському районі Луганської області, незаконно, без передбаченого законом дозволу, умисно, шляхом знахідки придбав металеві предмети в кількості 2 штук циліндричної та еліпсоїдної форм, які згідно висновку експерта від 09.09.2016 є боєприпасами військового призначення запалом УЗРГМ, який застосовується для спорядження ручних гранат Ф-1, РДГ-5, РГ-42, що був придатний для проведення вибуху та боєприпасом військового призначення конструктивно оформленим в корпусі оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 зарядом вибухової речовини, що була придатна до проведення вибуху. Вказані боєприпаси ОСОБА_6 у березні 2016 року перевіз до свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав до моменту добровільної видачі працівникам поліції його сестрою ОСОБА_7 , що мало місце 29 липня 2016 року за вищевказаною адресою.
У касаційні скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність винуватості ОСОБА_6 , вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Так, зокрема, прокурор вважає, що місцевий суд не застосував положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК про спеціальну конфіскацію, який підлягав застосуванню, а необґрунтовано вирішив знищити речові докази боєприпаси. Втім, на думку прокурора, їх необхідно було конфіскувати у власність держави. Апеляційний суд вирок місцевого суду в цій частині не скасував, відповідні доводи прокурора необґрунтовано відхилив.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК і правова кваліфікація його дій відповідає дослідженим доказам та у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, то колегія визнає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що
підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами перцюю і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто за статтею, яка не входить до переліку статей за якими застосовується спеціальна конфіскація.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження і оскаржуваного вироку суду першої інстанції, майно, яке фактично є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, бойові припаси військового призначення (запал УЗРГМ, який застосовується для спорядження ручних гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42; заряд вибухової речовини до оборонної осколкової ручної гранати Ф-1), постановою органу досудового розслідування визнані речовими доказами (а.с. 7).
Відповідно до ст. 100 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд в резолютивній частині обвинувального вироку, в тому числі, має прийняти рішення щодо речових доказів.
Згідно зі ст. 56 Наказу від 27.08.2010 року «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обігу, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів, при цьому, речі, вилучені з обігу, підлягають передачі відповідним установам або знищуються.
Як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваного вироку суду, ним цілком слушно, з посиланням на ст. 100 КПК України, було прийняте рішення про знищення речових доказів.
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3