справа №613/289/18
провадження №1-кп/619/288/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2018 року м. Дергачі
Судова колегія Дергачівського районного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів:
- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачених - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:16.08.2011 Люботинським місцевим судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі в силу ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 28.05.2013 Котелевським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 28.04.2017 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 04.10.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст.186, ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ст. 348 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Калуш Івано-Франківської області, громадянки України, заміжньої, без освіти, зареєстрованої та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 18.04.2016 Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 20.03.2017 Люботинським місцевим судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються в тому, що у січні 2018 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_11 вступив у злочинну змову із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спрямовану на заволодіння чужим майном шляхом крадіжки, поєднаної із проникненням до житла.
Реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 19.01.2017 в період з 11.00 до 12.00, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, приїхали до с. Губарівка Богодухівського району Харківської області та з метою відшукання домоволодіння, з якого вчинять крадіжку, стали ходити вулицями села. Знаходячись поруч із домоволодінням АДРЕСА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,вважаючи, що у його власників можуть бути гроші та інші матеріальні цінності, вирішили скоїти крадіжку саме з нього.
Продовжуючи злочинні дії групи, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 увійшли на територію домоволодіння, де ОСОБА_11 , діючи узгоджено із співучасниками, за допомогою принесеної із собою викрутки, відкрив (віджав) створку одного з вікон. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в цей час знаходились поруч із домоволодінням та підтримували дії співучасника, а також спостерігали за оточуючою обстановкою з метою унеможливлення втручання в їх дії сторонніх осіб. Через відкрите вікно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проникли в середину домоволодіння та стали оглядати приміщення з метою відшукання грошей та цінного майна.
З метою реалізації злочинного умислу групи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи із корисливих мотивів, узгоджено між собою, таємно викрали чуже майно, а саме:
-гроші в сумі 4244 гривні,
-жіночій браслет із металу сірого кольору, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018, 170 гривень,
-чохол для мобільного телефону із шкіри чорного кольору, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018, 120 гривень,
-шубу з натурального хутра чорного кольору торгівельної марки «Jadepark QY168 Collection the fashionable popular fashion wear», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018, 2500 гривень,
-сумку для ноутбуку з синтетичного матеріалу чорного кольору торгівельної марки «Case Logic», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018, 360 гривень,
-ноутбук торгівельної марки «Lenovo» модель G 500 з блоком живлення, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 6200 гривень,
-мобільний телефон торгівельної марки «Nokia 5530» (imei НОМЕР_1 ), вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 400 гривень,
*мобільний телефон торгівельної марки «Samsung GT-C 3560» (imei НОМЕР_2 ) вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 350 гривень,
-СІМ-картку від стартового пакету оператора телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018- 25 гривень,
- декоративну булавку, вироблену з металу жовтого кольору, оздоблену вставками з камінців та підвісками у вигляді літер, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018, 35 гривень, підвіску у вигляді хрестика, вироблену з металу білого кольору, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018- 25 гривень,
- ланцюжок з металу сірого кольору, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 70 гривень,
- годинник торгової марки «LCD QUARTZ» із металу жовтого кольору, корпус якого шарнірним механізмом з`єднаний з металевим браслетом, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 75 гривень,
- годинник торгової марки «QQ Quartz Water Resist 5 Ваг» моделі A3 74-202 WLP», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 375 гривень,
- годинник із металу жовтого кольору торгівельної марки «GENUINE LEATHER», оздоблений шкіряним ременем та надписом «Від голови Державного агентства лісових ресурсів України», вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 1050 гривень,
- карту пам`яті торгівельної марки «НС» MicroSD об`ємом пам`яті 4Gb, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 140 гривень,
- шнурок із полімерного матеріалу чорного кольору загальною довжиною 34 см., із замком типу «карабін», виконаним із металу білого кольору, вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 1 від 13.02.2018 - 40 гривень,
Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з місця події з викраденим втекли.
Як зазначається, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з проникненням у житло.
Крім цього, ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що 19.01.2018 в період з 11.00 до 12.00, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою і в групі між собою таємно викрали майно ОСОБА_6 із будинку АДРЕСА_5 та намагались втекти на автомобілі ВАЗ-2105, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_15 , який був необізнаний про їх злочинну діяльність.
Біля 13.00 того ж дня під час здійснення заходів, спрямованих на розкриття вищевказаного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, автомобіль ВАЗ-2105, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_15 , в якому знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , поблизу буд. № 81 по вул. Пушкіна в м. Богодухів Харківської області був зупинений групою патрулювання Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області у складі поліцейських СРПП ОСОБА_7 та ОСОБА_16 .
Під час опитування щодо цілей та маршруту поїздки, який проводив поліцейський СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , не бажаючи підкоритись законним вимогам співробітників поліції, спробував втекти. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_11 , його затримання та доставлення до правоохоронного органу, поліцейський СРПП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 почав переслідування останнього.
Коли ОСОБА_11 забіг у двір кафе «Апріорі», яке розташоване за адресою: Харківська область, м.Богодухів, вул.Пушкіна, 81, ОСОБА_7 наздогнав його та з метою зупинки штовхнув у спину, від чого той упав на землю.
ОСОБА_11 , розуміючи, що, внаслідок фізичної переваги поліцейського він не може протистояти ОСОБА_7 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, вирішив вбити останнього. При цьому ОСОБА_11 усвідомлював, що ОСОБА_7 є співробітником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків (знаходився у форменому одязі).
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 дістав з-під одягу ніж, який мав при собі, та наніс ОСОБА_7 один удар ножем в область живота. При цьому ОСОБА_11 усвідомлював, що нанесення ударів ножем в область черевної порожнини може спричинити смерть працівника правоохоронного органу, та бажав настання саме таких наслідків.
Злочинними діями ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 17-БГ/18 від 26.01.2018, заподіяно колото-різане поранення передньої черевної стінки, з підшкірною гематомою, проникаюче в черевну порожнину з множинними пошкодженнями тонкої кишки та її брижі, що ускладнилось крововиливом в черевну порожнину.
Від отриманого поранення ОСОБА_7 припинив переслідування, а ОСОБА_11 , вважаючи, що ним виконані усі дії, необхідні для заподіяння стерті потерпілому, з місця події втік.
Однак, злочинний умисел ОСОБА_11 не був реалізований у повному обсязі за незалежних від його волі обставин, оскільки смерть ОСОБА_7 не настала внаслідок своєчасно наданої медичної допомоги.
Як зазначається, ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України - замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
У підготовчому судовому засіданні від захисника обвинуваченої ОСОБА_12 - ОСОБА_9 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, що порушує права обвинувачених на ефективний захист.
В обговорення клопотання прокурор заперечував проти заявленого клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю, потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покладались на розсуд суду, захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтримали клопотання.
Заслухавши та обговоривши клопотання, дослідивши обвинувальний акт, надані до нього матеріали, суд приходить до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З обвинувального акту вбачається, що цей чітко визначений законодавцем порядок - порушено.
Так, в обвинувальному акті після правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ст. 185 ч.3 КК України взагалі відсутнє формулювання обвинувачення. Після правової кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 348 КК України містяться дані , які складаються суто з констатації фактів і не представляють собою формулювання обвинувачення, поскільки не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони злочинів, форму умислу, мету, спосіб скоєння кримінальних правопорушень.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Щодо інших обвинувачених, то стосовно них органом досудового слідства також фактично не сформульовано обвинувачення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.
Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.
В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Маттоціа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, що є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Зазначена судова практика ЄСПЛ свідчить про те, що без адекватного формулювання обвинувачення порушується фундаментальний принцип ст. 6 Конвенції.
Крім того, по епізоду крадіжки чужого майна не зазначається, кому належить домоволодіння, в яке проникли обвинувачені, хоча є вказівка в обвинувальному акті на потерпілу ОСОБА_6 , яка може і не бути власником домоволодіння, що має значення для визначення кола потерпілих і взагалі підлягає з`ясуванню; мається вказівка про те, що обвинувачені проникли в середину домоволодіння, але не вказується, куди саме, поскільки домоволодіння складається з житла, інших приміщень, сховищ, що важливо для правильного визначення кваліфікуючої ознаки проникнення, в той час, як правова кваліфікації містить дані про проникнення до житла; після правової кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст. 185 ч.3 КК України йдеться про те, що крім даної крадіжки обвинувачені скоїли ще одну крадіжку, що є вкрай важливим посиланням, але вчинення іншої крадіжки обвинуваченим не інкримінується.
Вищевказані недоліки обвинувального акта унеможливлять зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, виключно в разі, коли в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини справи.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Прокурор заявив клопотання продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.
Стосовно заявленого клопотання суд прийшов до наступного.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судова колегія вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, продовжувати злочинну діяльність, поскільки є раніше судимими.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.
Судова колегія не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3ст. 314 КПК України, законом передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.110, 291, 314 КПК України, -
У Х В А Л И Л А :
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» до 13.05.2018 року включно.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» .
Повний текст ухвали оголошується в приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 21 березня 2018 р. об 11-00 год.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою оскарженню не підлягає.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3