Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/551/18
У Х В А Л А

24 січня 2018 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , винесеного у кримінальному провадженні 0000598 від 18 листопада 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 185 КК України про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 4,5 ст. 185 КК України, раніше судимого,-

встановив:

Слідчий, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження за погодженням з прокурором прокуратури Черкаської області звернувся до суду з поданням про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , посилаючись на те, що він в ніч з 17 листопада 2016 року на 18 листопада 2016 року, таємно умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, на невстановленому транспортному засобі, в невстановлений досудовим розслідуванням час, 17 листопада 2016 року виїхали із м. Київ та поїхали в напрямку смт. Жашків Черкаської області, де вчинили злочин за наступних обставин.

Так, в період часу з 00 години 00 хвилин 17 листопада 2016 року до 03 години 00 хвилин, 18 листопада 2016 року, ОСОБА_6 разом та за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебуваючи в смт. Жашків Черкаської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, з метою викрадення чужого майна, заздалегідь підготувавши засоби вчинення кримінального правопорушення, а саме: одягнувши робочі рукавички, взявши газовий балончик, металевий предмет із рукояткою та квадратною формою, підійшли до банкомату ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №4671, який вмонтований в стіну приміщення центрального відділення поштового зв`язку «Укрпошта» №1, першого поверху трьохповерхової будівлі, розташованої за адресою: Черкаська область, смт. Жашків, вул. Соборна 35, де за допомогою газового балончика нагріли металевий предмет із рукояткою та квадратною формою до високої температури, яким продавили праву лицеву полімерну панель зазначеного вище банкомату, в результаті чого з`явився отвір, де зберігалися грошові кошти, та в подальшому заволоділи грошовими коштами в сумі 623 000 гривень, чим заподіяли ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» збитків на вказану суму, що в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 в період часу з 23 години 00 хвилин 20 листопада 2016 року до 01 години 30 хвилин 21 листопада 2016, таємно умисно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, на автомобілі марки Toyota Land Cruiser реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , в невстановлений органом досудового розслідування час 20.11.2016 виїхали із м. Київ та поїхали в напрямку смт. Маньківка Черкаської області, де вчинили злочин за наступних обставин.

Так, близько 01 години 30 хвилин 21 листопада 2016 року, ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебуваючи в смт. Маньківка Черкаської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, з метою викрадення чужого майна, заздалегідь підготувавши засоби вчинення кримінального правопорушення, а саме: телефони марки Samsung B105E, стартові пакети оператора ПрАТ «ВФ Україна», відрізки шліфувальної шкурки на паперовій основі сірого кольору, одягнувши робочі рукавички, взявши газовий балончик, металевий предмет із рукояткою та квадратною формою, підійшли до банкомату ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №5942, який вмонтований в стіну приміщення Маньківського відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», першого поверху п`ятиповерхового будинку по вул. Шевченка 6 в смт. Маньківка Черкаської області, де за допомогою газового балончика нагріли металевий предмет із рукояткою та квадратною формою до високої температури, яким продавили праву лицеву полімерну панель зазначеного вище банкомату, в результаті чого з`явився отвір, де зберігалися грошові кошти, та в подальшому заволоділи грошовими коштами в сумі 200 000 гривень, чим заподіяли ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» збитків на вказану суму, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Таким чином, встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.

22 січня 2018 року ОСОБА_6 вручене письмове повідомлення про підозру у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та ч. 5 ст. 185 КК України

Враховуючи викладене є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 має можливість переховуватись на території тимчасово не підконтрольній державі Україна, а саме на територія проведення антитерористичної операції, на якій вівся і ведеться збройний конфлікт між організованими та керованими з Російською Федерацією незаконними збройними формуваннями Донецької і Луганської «народних республік», визнаних Україною терористичними організаціями, за підтримки регулярних військових частин Російської Федерації - з одного боку, та українськими силовими структурами - з іншого боку. Крім того, ОСОБА_6 може переховуватись на тимчасово окупованій територія України, яка контролюється Російською Федерацією внаслідок анексії Криму статус якої встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

У зв`язку з цим орган досудового розслідування приходить до висновку, що усвідомлюючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 підозрюється, а також покарання, передбаченого кримінальним законом, останній після отримання повідомлення про підозру, може умисно ухилятись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також переховуватись від органів досудового розслідування, а тому відносно підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали.

Підозрюваний та його захисник в задоволенні клопотання просили відмовити.

Суд, заслухавши доводи слідчого, думку прокурора, захисника та підозрюваного, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання ( рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13.11. 2007 року).

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.177 КПК України метою і підставою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи характер правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , обставини справи, зважаючи на особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність застосування до нього запобіжного заходу з метою уникнення ризиків переховування його від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, у відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд вважає, що органом досудового розслідування не наведені, у відповідності до ст. ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також не враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні цього запобіжного заходу, а саме те, що підозрюваний буде незаконно впливати на свідків, може переховуватись від слідства та суду, а також для належного забезпечення покладених на нього процесуальних обов`язків, що надає суду всі підстави для застосування відносно підозрюваного міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При обранні міри запобіжного заходу, слідчий суддя, у відповідності до ст.178 КПК України враховує стан здоров`я підозрюваного та те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, з`являється на виклики до органу досудового розслідування та прокуратури.

При цьому слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що до матеріалів клопотання не додано доказів вчинення злочину в м. Жашкові Черкаської області. Матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні органом досудового розслідування не надані.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

У відповідності до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4 від 4 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року ), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини та зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених у п.18 Листа від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року2).

Тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»)

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України .

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 24 березня 2018 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 покидати місце проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , цілодобово.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ч.5 ст.194 КПК України, прибувати за кожною вимогою до суду та органу досудового розслідування, не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Копію даної ухвали вручити підозрюваному, слідчому, в провадження якого знаходиться справа, органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного та прокурору Черкаської області - для відому.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1