Провадження № 1-кп/748/135/18
Єдиний унікальний № справи 748/247/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 листопада 2017 року за № 0000116, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв, Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , наметове містечко військової частини НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
14 січня 2015 року Президентом України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 15/2015, затверджений Законом № 113-УПІ від 15 січня 2015 року, у зв`язку з чим почав діяти особливий період.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №337 від 25 грудня 2015 року, ОСОБА_3 зараховано до списків особливого складу вказаної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №212 від 25 липня 2016 року молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира бойової машини командира 1 відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
Відповідно до п.п. 1,2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Молодший сержант ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 17 лютого 2017 року близько 18 години, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка перебувала на бойовому злагоджені за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду.
13 листопада 2017 року молодший сержант ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.
ОСОБА_3 обов`язки військової служби у період з 17 лютого 2017 року по 13 листопада 2017 року не виконував, в зазначений період перебував за адресою проживання, а саме: Харківська область, м. Зміїв, проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його в виконанням обов`язків військової служби.
Своїми умисними діями, що виразились у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та переконавшись у добровільності їх позиції.

З цього приводу учасникам судового провадження роз`яснено положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає, що його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, сукупність обставин справи, особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем служби, має статус учасника бойових дій.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Дані про особу обвинуваченого дають суду підстави призначити йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.407 КК України.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, пом`якшуючу покарання обставину, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а тому буде доцільно звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.4 ст.407 КК України, ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном в один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладений на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1