Ухвала
Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 667/1888/16-к

провадження № 51-140ск17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року відносно засудженої ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Дрофіно Автономної Республіки Крим, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 273 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 ставить вимогу про зміну судових рішень відносно засудженої ОСОБА_5 з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженій покарання тяжкості злочину та особі винної. Вважає, що при обранні покарання суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, не урахував конкретні обставини кримінального провадження, що потягло призначення ОСОБА_5 несправедливого покарання внаслідок його м`якості. Вважає, що засудженій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджена за те, що вона 13 вересня 2016 року приблизно о 13.20 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за викладених у вироку обставин, під час конфлікту, який виник на побутовому грунті, вчинила умисне вбивство свого чоловіка ОСОБА_6 .

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 115 КК України не оспорюються потерпілою.
Доводи у касаційній скарзі про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні засудженій покарання, що потягло обрання останній несправедливого покарання внаслідок м`якості, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора, в якій він ставив вимогу до апеляційного суду скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити відносно ОСОБА_5 новий вирок, яким призначити їй покарання у виді позбавлення волі на 9 років. Доводи відносно невідповідності призначеного засудженій покарання внаслідок м`якості визнані судом апеляційної інстанції безпідставними із наведенням в ухвалі належного обгрунтування на їх спростування.
Визнаючи необгрунтованими такі доводи, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання урахував тяжкість вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_5 вчинила особливо тяжкий злочин, вину свою визнала частково, фактично розкаялась у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, виховує двох малолітніх дітей, має матір похилого віку, злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння. Урахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції закону, за яким її засуджено, однак не у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст.115 КК України. Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України. Покарання, призначене засудженій, є достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів.

Верховним Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що при призначенні ОСОБА_5 покарання судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а також що обране засудженій покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
Таким чином, підстав для скасування або зміни судових рішень відносно засудженої ОСОБА_5 за доводами касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлені судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

потерпілої ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року щодо засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3