11-кп/775/100/2018(м)
241/1662/16-к

Категорія: ч.1 ст. 115 КК України Головуючий у суді 1-ої інстанції: суддя ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 13.06.2016 року, приблизно о 19.00год., в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , в ході раптової сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та раніше знайомим ОСОБА_10 , у ОСОБА_11 виник намір на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 . Здійснюючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_12 схопив рукою металеву пательню, яка знаходилась на столі, та наніс нею чотири удари в область голови ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: забою м`яких тканин в бровній області зліва, тут же набряклість м`яких тканин і синець, перехідний на верхню повіку лівого ока; синець на спинці носу, перехідний на кінчик носу; синець в бровній області справа, перехідний в праву скроневу область; синець у виличній області справа, та від яких останній втратив рівновагу та впав на підлогу обличчям вниз. З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_12 схопив правою рукою зі стола ніж, та наніс ним 22 удари ОСОБА_10 в область задньої та правої бокової поверхні шиї та задньої поверхні грудної клітини, чим спричинив останньому 7 непроникаючих колото-різаних ран по передній-правій поверхні шиї; непроникаючої колото-різаної рани по задній поверхні шиї у основі по центру; непроникаючих 6 колото-різаних ран по задній поверхні грудної клітини справа; подряпини в області тіла правої лопатки; проникаючого колото-різаного поранення по задній поверхні грудної клітини справа у нижнього краю правої лопатки в плевральну порожнину з пошкодженням правої легені; непроникаючі 2 колото-різані рани в поперековій області справа; непроникаючі 2 колото-різані рани в поперековій області зліва; непроникаючої колото-різаної рани по задній поверхні грудної клітки по навколохребцевої лінії справа - 1 рана, зліва - 2 рани, на рівні 8-9-го грудного хребця, тут же 5 подряпин.
Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче-колото-різане поранення грудної клітки справа у нижнього краю правої лопатки з пошкодженням задньої поверхні нижньої частки правої легені, що ускладнилася внутрішньо плевральною кровотечею (у плевральній порожнині 2200 мл рідкої крові з одиничними згортками), недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку і легенів.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення, та призначити його підзахисному більш м`яке покарання і зменшити розмір матеріального збитку і моральної шкоди.
Вважає, що суд першої інстанції постановив вирок, не дослідивши належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу потерпілого та засудженого, а саме те, що ОСОБА_9 активно сприяв розкриттю злочину, як при досудовому розслідування так і при судовому розгляді вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, зазначені обставини є такими, що пом`якшують покарання засудженого.
На думку апелянта, суду першої інстанції при призначенні покарання було необхідно врахувати, що засуджений перебував на межі стану сильного душевного хвилювання, викликаного протизаконним насильством та тяжкою образою з боку ОСОБА_10 , хоча такий стан неможливо підтвердити внаслідок алкогольного сп`яніння.
Зауважує, що хоча суд у вироку і зазначив, що засуджений за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, однак в дійсності не було враховано вказану обставину при призначенні покарання, оскільки вказана обставина не характеризує особу засудженого з негативної сторони.
На обґрунтування апеляційних вимог щодо зменшення розміру стягнутих судом сум за цивільним позовом потерпілої, зазначає, що суд не врахував майновий стан його підзахисного, і те, що він ріс без батьків, виховувався бабусею.
Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_13 направив до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких просить залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що доводи апелянта спростовуються матеріалами кримінального провадження та речовими доказами, які були досліджені районним судом при судовому розгляді.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; потерпілу та прокурора, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оскаржує призначену ОСОБА_9 міру покарання, вважаючи її суворою, а також розмір стягнутих збитків за цивільним позовом з тих підстав, що судом не враховано майнового стану обвинуваченого, який ріс без батьків, виховувався бабусею.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві.
Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за інкримінований йому злочин.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до вимог ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, злочину, який посягає на життя людини, яке серед інших соціальних благ відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, не встановивши обставин, які пом`якшують покарання, при наявності обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавленням волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину визнавав частково, змінював свої покази, висуваючи версії, що він діяв у стані необхідної оборони, а також, що можливо він скоїв вбивство ОСОБА_10 під час сварки та бійки у стані фізіологічного афекту.
Враховуючи викладені обставини, а також, що ОСОБА_9 не вживав заходів для відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, розкаяння у нього не було на протязі всього слухання справи і тільки в останньому судовому засіданні, після запитання суду, він вибачився перед потерпілою, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_14 щиро не розкаявся у скоєному злочині.
Крім того, судом враховано думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначенні ОСОБА_9 суворого покарання.
Також, колегією суддів враховуються дані про особу потерпілого ОСОБА_10 , який використовував для ходьби протез до коліна.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, оскільки судом першої інстанції вірно та обґрунтовано визначено вид та розмір покарання, в апеляційній скарзі не наведено переконливих доказів, які стали би підставою для пом`якшення призначеного йому покарання.
Стосовно апеляційних вимог захисника обвинуваченого в частині зменшення розміру стягнутих збитків за позовом потерпілої, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.
У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_7 , виходив з доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підстав для відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди та дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., матеріальної шкоди - 5155 грн., що складається з витрат на організацію та проведення поховання.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 визнав позовні вимоги потерпілої в частині витрат на організацію та проведення поховання у розмірі 5155 гривень, вважав завеликим розмір стягнутої з нього моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності до вимог діючого законодавства задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди та стягнуто з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 200 тисяч грн., враховуючи, що в результаті дій ОСОБА_9 потерпіла втратила близьку людину свого сина, який був інвалідом 2 групи, мав сім`ю, на час вбивства його дружина була вагітна другою дитиною, яка народилась вже після смерті свого батька, на її піклуванні зараз знаходиться двоє малолітніх онуків, які залишилися без батька, у зв`язку з чим їй завдані моральні страждання, які важко оцінити в грошовому еквіваленті, тому зазначений розмір моральної шкоди, заявлений потерпілою є обґрунтованим, співрозмірним та відповідає тим душевним стражданням, які були їй заподіяні протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 .
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, а також для зменшення розміру стягнутої шкоди за цивільним позовом потерпілої, судом першої інстанції винесено законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення, матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.10.2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2

ОСОБА_3
ОСОБА_4