Дата документу Справа № 315/378/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 315/378/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1500/17 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 06 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новозлатопіль Гуляйпільського району Запорізької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року обставини:
ОСОБА_7 05.02.2016 року, близько 23:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом «Мінськ ММВЗ-3112», без реєстраційного номера, рухався по проїжджій частині вул. Вишнева в с. Новозлатопіль Гуляйпільсько району Запорізької області, в напрямку вул. Чучілашвілі. В цей же час, в попутному напрямку, в межах його смуги, рухався пішохід ОСОБА_9 та в районі будинку № 7 по вул. Вишнева в с. Новозлатопіль, водій ОСОБА_7 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, рухаючись з увімкненими зовнішніми світовими приладами, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджій частині пішохода ОСОБА_9 , а також маючи при цьому технічну можливість уникнути зіткнення з ним, своєчасно не вжив відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу і допустив наїзд на пішохода. Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: - п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; - п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 , керуючи мотоциклом «Мінськ ММВЗ-3112» без реєстраційного номеру, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкритий перелом кісток лівої гомілки.
Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1055 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) гривень, 52 (п`ятдесят дві) копійки процесуальних витрат.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Вказує, що судом не враховано та не надано оцінку факту вчинення ДТП обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвали новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, з застосуванням норм ст.ст. 75, 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, вказує, що транспортний засіб йому потрібен для забезпечення потреб та інтересів його сім`ї.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та прохав про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, обвинуваченого та його захисника, які заперечували доводам та вимогам апеляційної скарги перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах.

Фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, працює охоронцем в КУ «Новозлатопільська психіатрична лікарня» ЗОР, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому. Місцевий суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, те, що він викликав швидку та поліцію на місце ДТП, не залишив потерпілого без допомоги, та думку учасників кримінального провадження, які не наполягали на суворому покарні.

Одночасно суд першої інстанції прийняв до уваги наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення основного покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обвинувачений позитивно характеризується, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинив злочин з необережності.

Також судом обґрунтовано, з урахуванням особи обвинуваченого, прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, що не оскаржується прокурором.

Разом з тим, суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів щодо не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, судом не було в достатній мірі враховано обставини вчинення злочину, а саме вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, та порушення Правил дорожнього руху України та травмування пішохода ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання без застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку, з урахуванням вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння та його наслідків, не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Стаття 414 КПК України визначає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

З урахуванням вищезазначеного, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість з ухваленням відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4