Справа №201/3239/17-к
Провадження № - 1кп/201/218/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0000564 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-24.11.2010 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

-08.12.2010 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

-05.04.2011 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Звільнився 05.12.2013 умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 2 дні;

-09.06.2015 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки;

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
06.02.2017 приблизно о 09.30 годин ' ОСОБА_3 , перебуваючи в салоні маршрутного таксі №118 по вул. Барикадній, 2 у м. Дніпро побачив потерпілого ОСОБА_6 , який тримав в руках чорну шкіряну сумку, яку в подальшому ОСОБА_3 визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Далі ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу, своєю рукою відкрив блискавку на сумці та всередині з неї дістав мобільний телефон марки Леново А850, який належить потерпілому ОСОБА_6 , загальна вартість якого на момент скоєння злочину становить 1575 гривень та після чого поклав даний телефон до карману своєї темної куртки. Далі ОСОБА_3 одразу покинув маршрутне таксі, але після виходу зупинений пасажиром ОСОБА_7 даного маршрутного таксі у зв`язку з чим не зміг розпорядитися вказаним майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_3 , скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, оскільки виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах не таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 спочатку заперечував свою винність, не надаючи показань, а в подальшому повністю визнав свою вину, у скоєному розкаявся та надав показання про те, що дійсно 16.02.2017 зранку він їхав в маршрутному таксі з вул. Жуковського на вул. Виконкомівську і по ходу руху помітив раніше не знайомого потерпілого у якого на плечі висіла сумка. Він заліз в цю сумку і витягнув звідти телефон та вийшов з маршрутки на вул. Барикадній, однак відразу був затриманий пасажиром маршрутки.

Крім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого підтверджується наданими сторонами і дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_6 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що в той день зранку близько о 9-00 годин він сів в маршрутне таксі № 118 на зупинці громадського транспорту «Перемога-2» і прямував до центру міста, а саме, до вул. Виконкомівської, де знаходиться місце його робити. Коли він зайшов у маршрутку то відразу помітив обвинуваченого, який виділявся виразною зовнішністю і потерпілий відійшов від нього. В руках у потерпілого була сумка, яка була застебнута на замок на дні якої знаходився його мобільний телефон Леново А 850. На пр.. Карла Маркса на вул.. Виконкомівській потерпілий вийшов і пішов на роботу. При цьому обвинуваченого він не бачив, але він його і не шукав очима. Вже на роботі він помітив, що у сумці відсутній його телефон, хоча сумка була закрита. Він зі свого іншого номеру набрав на свій номер і трубку підняв раніше йому не знайомий свідок ОСОБА_7 , який повідомив, що він затримав крадія який викрав його телефон та повідомив де вони знаходяться. Потерпілий підійшов на пр.. Карла Маркса біля магазину «Єва» де знаходився свідок, два поліцейських, а також чоловік якого свідок затримав, який сильно нервував. Після цього потерпілий з поліцейськими проїхав до відділку і там у нього відібрали показання та повернули телефон.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2017 вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 вказав на ОСОБА_3 .

З показань свідка ОСОБА_7 допитаного в судовому засіданні вбачається, що 30.01.2017 він їхав в маршрутному таксі № 118 і побачив, як раніше не відомий йому обвинувачений клав телефон в кишеню штанів. Водночас з автобусу виходила дівчина, яка помітила пропажу телефону і повернулась в автобус. Свідок співставив ці події і попросив обвинуваченого показати телефон, який він поклав в кишеню, той відмовлявся, а коли дівчина назвала свій номер і хтось почав на нього дзвонити обвинувачений повернув телефон, зазначивши, що він його підняв з підлоги. В день подій які розглядаються свідок сів до маршрутки № 118 на зупинці «Гермес» і через деякий час він побачив як на зупинці «Восход» в автобус зайшов той же чоловік з яким був конфлікт нещодавно разом зі своїм знайомим, який минулого разу також був присутній. Свідок почав за ним спостерігати і в ході спостереження побачив як в районі вул. Барикадна він поклав телефон собі в ліву задню кишеню штанів, при цьому раніше у нього телефону в руках не було. Відразу після цього він вийшов і свідок пішов за ним, однак його співучасник намагався зупинити свідка. Відпихнувши співучасника, свідок вибіг за обвинуваченим і погнався за ним, а обвинувачений, зрозумівши, що за ним гоняться викинув телефон на землю і свідок попросив двох жінок придивитись за ним, а якийсь чоловік допоміг затримати обвинуваченого. При цьому йому можливо порвали куртку. Той що допоміг затримати викликав патрульних, а через деякий час на телефон який скинув обвинувачений зателефонував потерпілий який також прийшов на місце події. На місці обвинувачений не просив зняти відбитки пальців і крім того, це не мало сенсу, так як телефон брали руками жінки.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2017 вбачається, що свідок ОСОБА_7 вказав на ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працює патрульною поліцейською і в той день їх були викликано на вул. Барикадну в зв`язку з крадіжкою телефону. Коли вони з напарником приїхали на вул. Барикадна то побачили обвинуваченого, який був затриманий громадянином, який повідомив про те, що бачив, як обвинувачений викрав телефон. Після чого обвинувачений з потерпілим були поставлені до відділу поліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в пояснила, що вона знайома з ОСОБА_3 опосередковано, так як їх матері знайомі. 08.03.2017 року матір свідка померла однак свідкові було відома, що її матір обіцяла матері ОСОБА_3 передати мазі , знайшовши цю мазь, свідок поїхала до матері ОСОБА_3 від якої дізналась, що останній знаходиться під вартою за те, що він начебто 16.02.2017 в маршрутному таксі викрав телефон. Свідок згадала, що в той день вона бачила ОСОБА_3 в маршрутному таксі і вирішила надати свої показання. Так, вона пояснила, що 16.02.2017 у четвер вона близько 8 години вийшла зі свого будинку, що розташований в с. Новоолександрівка, завела дитину до школи і вирушила на пр. Карла Маркса до ЦУМУ на алею, де торгують художники з метою придбання кісточок. Так як вона в той день була без автомобіля, то на маршрутному таксі вона добралась до вул. Панікахі, там пересіла на тролейбус та доїхала до пр. Карла Маркса до танку, де вийшла, запитала у людей на якій маршрутці можна доїхати до ЦУМу і їй вказали на маршрутку № 118 в яку вона зайшла і відразу сіла позаду з правого боку. Маршрутка майже не мала стоячих людей, а через 1-2 зупинки до маршрутки в перші двері зайшов ОСОБА_3 , який був у дутій куртці та окулярах, і став на відстані близько 1 метра від неї між ними було два чоловіка. Вона хотіла поздороватись з ним, але так як сиділа, і не хотіла кричати то не змогла цього зробити. Вона дивилась на нього, сподіваючись, що він повернеться до неї, однак він весь час щось робив зі своїм телефоном. Ще через 2-3 зупинки ОСОБА_3 поклав свій телефон до кишені і вийшов на зупинці. При цьому вона не бачила щоб хтось за ним гнався він спокійно пішов. Як тільки він вийшов маршрутка відразу рушила, а тому куди він пішов свідок не бачила.

З висновку експерта від 17.02.2017 року за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 890-17, встановлено, що станом на 16.02.2017 року дійсна (залишкова) вартість викраденого майна, а саме: телефону марки Леново А850 складає 1890 гривень з ПДВ або 1575 гривень без ПДВ.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах не таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, які не залежали від волі обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, який судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має неповнолітню дитину позитивно характеризується.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено, а його щире каяття, висловлене в суді направлене, на думку суду, на пом`якшення покарання.

З урахуванням викладеного, висновку досудової доповіді складеної Соборним районним сектором ЦМВ м. Дніпра Уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Водночас, враховуючи , що ОСОБА_3 вчинив злочин під час іспитового строку, суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення цього злочину призначити покарання шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2015 року.

В той же час, враховуючи, що обвинувачений має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає за можливе на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
Питання про судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, одного року позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2015 року, визначивши остаточно до відбування чотири роки позбавлення волі.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 скасувати, звільнивши останнього з-під варти в залі судового засідання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 198 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1