Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА
03 січня 2018 року Справа № 606/1595/17
Номер провадження1-кп/608/47/2018
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,
В провадженні Чортківського районного суду Тернопільської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
В цьому кримінальному провадженні на стадії досудового слідства відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалами Чортківського районного суду від 28 вересня 2017 року та від 16 листопада 2017 року запобіжний захід обвинуваченому в виді тримання під вартою продовжувався.
Строк тримання під вартою спливає 14 січня 2018 року, однак в кримінальному провадженні на даний час не прийнято ще остаточного рішення.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на один місяць, посилаючись в клопотанні на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та на даний час існує ризик спробам незаконно впливати ОСОБА_6 на свідків ОСОБА_8 та малолітню доньку ОСОБА_9 , які йому є родичами, схиляючи їх до дачі неправдивих показань шляхом залякування чи вмовляння, що виправдовує тримання його під вартою.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд не знаходить підстав для задоволення вищезазначеного клопотання прокурора з наступних мотивів.
Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так, згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кримінально-процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 2 ст. 194 вищезазначеного Кодексу слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Так, в ході судового розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.
Проте відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.
Інші підстави або ризики для продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в клопотанні прокурора не зазначені і в ході судового розгляду клопотання вони не встановлені.
Отже, судом встановлено лише одну обставину, що передбачена пунктом першим ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України. Інші обставини, які передбачені п. п. 2 та 3 зазначеної статті під час судового розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не знайшли належного обґрунтування.
Відповідно до пілотних рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою При цьому, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").
В своєму клопотанні прокурор посилається на ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_6 на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які йому є родичами, схиляючи їх до дачі неправдивих показань шляхом залякування чи вмовляння.
Як встановлено в ході судового розгляду такий ризик був підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу в виді тримання під вартою на стадії досудового слідства. На даний час вказані свідки допитані судом, а тому на даний час такий ризик не ґрунтується на фактичних обставинах.
Таким чином, в ході судового розгляду клопотання прокурора належним чином не необґрунтовано та недоведено наявність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України та докази того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбачених вищезазначеною правовою нормою..
Крім того, при розгляді клопотання прокурора судом відповідно до вимог ст.. 178 КПК України враховується вагомість досліджений під час судового розгляду доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, відсутність судимостей у обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кримінально-процесуального кодексу України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведене обставини, передбачені п. 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
З врахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 184, 194 Кримінально-процесуального кодексу України, суд,---
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти в залі судового засідання.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується в вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суду суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3