11-кп/775/447/2017(м)
263/1760/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000691 від 21 лютого 2016р., за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Херсон, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, призваного на військову службу під час мобілізації 09.04.2015 року до військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.263 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертизи на користь держави у розмірі 1408,48 грн.

в с т а н о в и л а:

10 січня 2017 року ОСОБА_8 змінив прізвище на ОСОБА_7 під час державної реєстрації шлюбу із громадянкою ОСОБА_9 у Суворовському районному відділі РАЦС м. Херсона, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Обвинувачений ОСОБА_10 призваний на військову службу під час мобілізації 09.04.2015 року до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2015 № 86 солдата ОСОБА_10 призначено на посаду старшого стрільця кулеметника 2 відділення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2015 року № 78 солдата ОСОБА_10 призначено на посаду старшого стрільця кулеметника 2 відділення 3 взводу спеціального призначення 3 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення.

Згідно наказу командувача Національної гвардії України від 15.04.2015 року № 62 о/с солдата ОСОБА_10 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 та виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16.10.2015 року № 211 солдата ОСОБА_10 призначено на посаду старшого стрільця кулеметника 3 відділення 1 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення.

Права та обов`язки солдата ОСОБА_10 визначені ст.68 Конституції України, ст.ст.9,11,16,20,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких він зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги та військової дисципліни, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він на початку грудня 2015 року, солдат ОСОБА_10 знаходячись у с. Мирне Волноваського району Донецької області, знайшов частину бойового припасу кумулятивну бойову частину протитанкової гранати ПГ-7Л до пострілу ПГ-7ВЛ «Луч» без підривача та реактивного двигуна, споряджену вибуховою речовиною «Окфол» (із маркуванням «ПГ-7Л НОМЕР_4 » « НОМЕР_5 »), що не облікована у військовій частині НОМЕР_3 .

У подальшому, діючи умисно, усвідомлюючи, що зазначений предмет є частиною бойового припасу, придатного до здійснення вибуху, будучи обізнаним з діючим законодавством, яке регламентує порядок носіння, зберігання та придбання бойових припасів, зокрема в зоні проведення антитерористичної операції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, всупереч вимог ст.ст.9,11,12,16,20,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.32 розділу ІІІ Положення про службу озброєння Національної гвардії України, затвердженого наказом Міністра внутрішніх справ України від 03.06.2015 року № 643, п. 2 додатку № 1 до Постанови ВРУ № 2471-XII від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», п.п.1-3,9,11,15 Положення по дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року, згідно з якими військовослужбовці можуть носити боєприпаси лише з дозволу командування та при виконанні відповідних службових обов`язків. Їм забороняється зберігати боєприпаси поза розташування військової частини, а про знайдені озброєння та боєприпаси зобов`язані негайно доповісти командирові військової частини і за першої можливості здати їх до органів внутрішніх справ за місцем дислокації, на військовому стрільбищі в АДРЕСА_2 , у порушення визначеного порядку, не повідомив керівництво військової частини про вказаний факт, на облік не поставив та став зберігати у траві близько місця дислокації свого підрозділу, розташованого у пансіонаті «Світлана» в с. Мелекіне Мангушського району Донецької області.

21 лютого 2016 року близько 18:00 години, солдат ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання та носіння без передбаченого законом дозволу частини бойового припасу, будучи направленим у відпустку, тобто не під час виконання службових обов`язків, переніс знайдену ним частину бойового припасу до громадського місця автовокзалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де всупереч вищевказаних нормативних актів, у порушення визначеного порядку носив при собі у чорній спортивній сумці без передбаченого законом дозволу та який виявлено та вилучено працівниками Жовтневого відділу поліції у період з 20 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв. під час особистого огляду останнього на пероні автовокзалу, за адресою АДРЕСА_2 , чим припинено його злочинну діяльність.

На зазначене судове рішення захисником ОСОБА_6 , діючою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , надана апеляційна скарга, в якій вона просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосувавши положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном на два роки.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, одружений, має неповнолітню дитину, є єдиним годувальником у родині, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, позитивно характеризується, брав безпосередню участь у антитерористичній операції, що на думку захисту є передумовами можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду змінити, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію У 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного за ч.1 ст.263 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2017 року, оскільки обвинувачений брав безпосередню участь в антитерористичній операції та отримав статус учасника бойових дій; думку прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення та не заперечував проти застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію У 2016 році»; перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Події кримінального правопорушення, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь останнього за ч.1 ст.263 КК України в апеляційному порядку не оскаржені.

Що ж стосується призначеного покарання то, згідно зі статтями 50, 60 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 судом дотримано зазначених вимог закону.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України не буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

Судом було враховано, що об`єктом даного злочину є громадська безпека, загальнонебезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства, тому встановлені спеціальні правила провадження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.

Та з урахуванням особи винного, обставин, які пом`якшують покарання, за відсутністю обставин, які обтяжують покарання, призначив покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.263 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, у суді апеляційної інстанції обвинувачений ініціював питання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію У 2016 році», оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій.

З наданого посвідчення учасника бойових дій, датованого 25 лютого 2016 року, вбачається, що ОСОБА_10 набув статусу учасника бойових дій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію У 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 підпадає під дію ст.2 Закону України «Про амністію У 2016 році» та підлягає звільненню від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного за ч.1 ст.263 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2017 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію У 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі, призначеного за ч.1 ст.263 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 липня 2017 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3