Справа № 359/120/18
Провадження №1-в/359/131/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з Бориспільською виправною колонією №119 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в :
10.01.2018 року засуджений звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
В судовому засіданні засуджений клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Представник БВК № 119 підтримав думку прокурора.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання засудженого.
Як вбачається із особової справи, вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 30.04.2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.70 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.03.2014 року скасовано звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Вище вказана ухвала суду набрала законної сили 02.04.2014 року.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

Початок строку відбування покарання 25.02.2015 року, а кінець строку 25.02.2019 року. Станом на дату розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 строку покарання (25.10.2017 року).
Згідно ч.1 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Для застосування звільнення, згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 25.02.2015 року.
Під час знаходження в Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав.
В Бориспільській виправній колонії № 119 відбуває покарання з 14.03.2015 року. За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, має 1 заохочення.
Засудженому було запропоновано бути працевлаштованим на виробництві, але засуджений відмовився.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Вимоги персоналу установи встановлені законодавством виконує, але під контролем. За характером спокійний, врівноважений. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Намагається утримувати своє спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті, не завжди має охайний вигляд.
Відповідно до ст. ст.123, 127 КВК України засуджений не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально - корисну активність в організації їх роботи.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі. Згідно вироку має позов, але виконавчий лист до установи не надходив. Вину у скоєному злочині визнав.
Зважаючи на попередні висновки від 24.06.2016 року, 13.03.2017 року та 09.11.2017 року, засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, що підтверджується наявними в особовій справі доказами.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, відбув 2/3 призначеного строку покарання, однак своєю поведінкою засуджений не довів, що став на шлях виправлення.
Тому суд вважає за доцільне у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 22.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_1