Справа № 183/4532/17
№ 1-кп/183/923/17
В И Р О К
іменем України
05 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000062 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліпляве Канівськвського району Черкаської області, громадянина України, військовослужбовця за контрактом, номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 парашутно - десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: військова частина польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
19 лютого 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № НОМЕР_3 , старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду номера обслуги1 мінометного взводу мінометної батареї 2 парашутно - десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 25 січня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 не приймав, та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв до 19 серпня 2017 року, коли старшого солдата ОСОБА_4 було затримано, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська і злочин було припинено.
Таким чином, 25 січня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду та незаконно перебував за межами розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 до 19 серпня 2017 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що після повернення із зони АТО, він переніс дві операції, після чого повернувся до військової частини для подальшого проходження служби. В цей час до нього відвідати приїхала його цивільна дружина, з якою вони посварилися. Хвилюючись за те щоб його дружина не зробила того, що неможливо виправити він 25 січня 2017 року поїхав додому за нею і таким чином самовільно залишив військову частину. Знаходячись вдома він хотів дочекатися народження своєї дитини, оскільки на той час його дівчина вже була вагітною, а потім мав намір повернутися на військову службу, однак 19 серпня 2017 року він був затриманий і доставлений до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак, обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, характеризується позитивно (а.п.29), на обліках у лікарів не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.27,36).

Щире каяття ОСОБА_4 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_4 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням на його ім`я (а.п.36).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, судом не встановлено, обвинувачений в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати.
Копію вироку ОСОБА_4 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1