Справа № 149/1283/17 Провадження №11-кп/772/1044/2017
Категорія: 18 Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинувачених в режимі відеоконференції: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законних представників обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянув 21 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №0000098 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2017, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину.
В силу ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину.
В силу ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
На підставі ст.105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_7 від призначеного покарання, застосувавши відносно нього примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд батькові ОСОБА_10 , на строк один рік.
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину.
В силу ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
На підставі ст.105 КК України, звільнено неповнолітнього ОСОБА_8 від призначеного покарання, застосувавши відносно нього примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд батькові ОСОБА_9 , на строк один рік.
За участю прокурора: ОСОБА_13
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 та неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_7 засуджені за те, що 26.02.2017 року о 21:00год за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, прийшли до домогосподарства по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_14 .. Діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, таємно, через паркан проникли на територію вищевказаного домогосподарства та, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за їхніми діями ніхто не спостерігає, викрали бувший у використанні електродвигун марки А42-4 2,8-1500, вартістю відповідно до довідки ПП «Електроцех ОСОБА_15 » - 900грн. У подальшому із викраденим майном, з місця вчинення злочину, зникли та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вказану суму.
В своїй апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи та висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину, а також призначеного виду та міри покарання ОСОБА_6 , вважає, що вирок Хмільницького міськрайонного суду від 31.05.2017 є незаконним та підлягає скасуванню в частині звільнення ОСОБА_8 від покарання і застосування до нього примусових заходів виховного характеру, в частині кількості застосованих до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, а також в частині відшкодування процесуальних витрат з обвинувачених в дохід держави на підставі п.3, 4 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, п.3 ч.1 ст.413 КПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; міркування прокурора в судових дебатах, яка просила задовільнити апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника та адвоката ОСОБА_11 , які просили застосувати до обвинуваченого акт амністії та звільнити його від призначеного покарання; обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і законного представника ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_12 , які просили залишити вирок суду без змін;; дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про скасування вироку суду, задовільнивши апеляційну скаргу прокурора із наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини всіх обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, за яким їм призначено покарання, при обставинах викладених у вироку, ніким не спростовуються, а тому в цій частині вирок не переглядається.
Однак, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обrрунтованим і вмотивованим.
Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
У силу ст.105 КК України неповнолітній, який вперше вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснюється, що законодавством передбачено застосування примусових заходів виховного характеру виключно до неповнолітніх, тобто особа повинна бути неповнолітньою не тільки на час вчинення злочину, а й на час розгляду справи в суді.
Проте, в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції ухвалив вирок про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому на момент постановлення вироку 31.05.2017 вже виповнилось 18 років, що унеможливлювало застосування до нього примусових заходів виховного характеру.
Таким чином, звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання та застосування до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його батька ОСОБА_9 строком на 1 рік є грубим порушенням вимог ст.105 КК України, що призвело до застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню до повнолітніх, і відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку.
Окрім того, вироком суду першої інстанції неповнолітнього ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання та застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його батька ОСОБА_10 строком на 1 рік.
Частина 2 статті 105 КК України передбачає вичерпний перелік примусових заходів виховного характеру, до яких в тому числі відноситься такий захід як обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього. А відповідно до ч.3 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 вчинив злочин о 21:00 годині 26 лютого 2017 року в той час, коли перебував поза межами своєї домівки і відповідно вийшов з під нагляду своїх батьків.
З урахуванням характеру вчиненого ним злочину та особи неповнолітнього ОСОБА_7 вважаємо, що для достатнього його виправлення суд повинен був застосувати і такий примусовий захід виховного характеру як обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, яке буде полягати в забороні перебувати поза домівкою у вечірній час доби з 22:00 до 6:00 та забороні відвідувати розважальні заклади у цей час.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджено витрати на залучення експерта.
Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснюється, що у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Проте, в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції ухвалив рішення про солідарне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 та законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьків) відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України на користь держави 87,96грн процесуальних витрат, що суперечить принципу законності судового рішення.
Окрім того, згідно зі ст.1179 ЦК України неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у ч.2 ст.1179 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищезазначені особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Разом з цим, ч.3 ст.1179 ЦК України передбачено, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Наразі, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, на день ухвалення судового рішення 31.05.2017, будучи повнолітнім, особисто повинен нести майнову відповідальність.
ОСОБА_7 на день ухвалення судового рішення 31.05.2017 був неповнолітнім, тому повинен нести майнову відповідальність в межах особистого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а у разі відсутності такого майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди у повному обсязі, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розмір процесуальних витрат складає 87,96грн, які підлягають стягненню в певних частках з трьох обвинувачених; обвинувачений ОСОБА_7 навчається у ДПТНЗ «ХАЦПТО», отримує стипендію у розмірі 240грн, якої достатньо для відшкодування зазначених витрат в установленій судом для ОСОБА_7 частині у повному обсязі, а тому процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню особисто з ОСОБА_7 .
Отже, стягнення процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні з законних представників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - ОСОБА_10 і ОСОБА_9 суперечить принципу законності судового рішення.
Обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного покарання, яке підлягає до задоволення, оскільки він скоїв злочин у неповнолітньому віці.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 413, 420 КПК України апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2017 скасувати в частині звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, в частині кількості призначених примусових заходів виховного характеру неповнолітньому ОСОБА_7 .
Ухвалити новий вирок, яким вважати засудженим ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину. В силу п.п.1, 2 ч.І ст.76 КК України засудженого зобов`язати з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину. В силу п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обвинуваченого зобов`язати з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
На підставі ст.105 КК України звільнити від призначеного покарання та застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його батька ОСОБА_10 строком на 1 рік, із обмеженням дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, яке буде полягати в забороні перебувати поза домівкою у вечірній час доби з 22:00 до 6:00, забороні відвідувати розважальні заклади у цей час строком на 1 рік.
У резолютивній частині вироку зазначити про стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних частках на користь держави 87,96грн витрат на залучення експерта.
При цьому, виключити з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з законних представників ОСОБА_10 і ОСОБА_9 на користь держави процесуальних витрат.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим і прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
Суддя: