Постанова

Іменем України
15 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 463/2473/16-к
провадження № 51-266км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 7 березня

2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001533, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Виноградів Закарпатської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Личаківського районного суду Львівської області від 25 листопада

2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 визначено рахувати з часу її фактичного затримання 3 травня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 3 травня 2016 року по 25 листопада 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою, до набрання вироком законної залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 3 травня 2016 року близько 18.00 год., діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, маючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, проникли через незакриті на ключ вхідні двері до кв. АДРЕСА_2 , в якій знаходились ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , звідки із кімнати зазначеної квартири викрали грошові кошти в сумі 4 200 грн. В подальшому, потерпіла ОСОБА_8 побачивши в коридорі ОСОБА_7 запитала, що вона робить в її квартирі та в цей момент із кімнати вибігла невідома жінка, яка діяла спільно з ОСОБА_7 і вони разом почали втикати з приміщення. Потерпіла встигла затримати ОСОБА_7 , однак інша жінка втекла заволодівши грошовими коштами.
Апеляційний суд ухвалою від 7 березня 2017 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 , а вирок Личаківського районного суду Львівської області від 25 листопада

2016 року без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 3 травня 2016 року по 7 березня

2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що залишивши його апеляційну скаргу без задоволення, суд в ухвалі не навів переконливих підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою. Також вказує на те, що судом першої інстанції не було доведено належними і допустимими доказами умислу у засудженої на відкрите викрадення чужого майна та не встановлено наявності попередньої змови між нею та іншою особою. Поза увагою суду залишилось те, що ні потерпіла, ні свідок не показали, що вони бачили як ОСОБА_7 вкрала гроші, а також, що вона взагалі перебувала у тій кімнаті, з якої вони зникли. Проте вони підтвердили, що в квартирі перебувала й інша особа. Стверджує, що засуджена вважає себе винною у незаконному проникненні до квартири, тому її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України. При цьому ОСОБА_7 заперечує вчинення нею грабежу або крадіжки та вважає призначене їй покарання надто суворим.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника засудженого, просив вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни, оскільки вважав його законним та обґрунтованим.
Обвинувачений та захисник були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Від обвинуваченого не надходило клопотання про його особисту участь у касаційному розгляді. Захисник у касаційній скарзі просив розглянути її без його участі.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження з огляду на недоведеність належними доказами умислу у засудженої на відкрите викрадення чужого майна та наявності попередньої змови між нею та іншою особою.

Однак з урахуванням вищезазначених вимог закону ці доводи не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. Тому при розгляді касаційної скарги захисника, суд виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Разом з тим, у результаті касаційного перегляду встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду у судовому засіданні відповідно до норм ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілої ОСОБА_8 , яка детально описала та вказала на ОСОБА_7 , як на особу, що проникла до неї у квартиру, та пояснила, що побачивши її в коридорі запитала, що вона тут робить, коли в цей час з кімнати, з якої зникли гроші, вибігла невідома жінка і вони разом з ОСОБА_7 почали тікати з квартири, однак останню вдалось затримати, даними протоколу огляду місця події від 03.05.2016 року, даними висновку судово-психіатричної експерта № 267 від 06.05.2016 року та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

При цьому, не залишились поза увагою суду посилання ОСОБА_7 на те, що в квартиру вона не заходила, а потерпіла сама туди її затягнула, коли вона перебувала в загальному коридорі будинку. Ці показання засудженої були предметом дослідження та правильно відхилені як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Дослідивши вказані докази та визнавши їх належними, допустимими та достатніми суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та правильно кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 186 КК.
Будь-яких сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку та дотримання судом першої інстанції вимог ст. 94 цього Кодексу, суд не вбачає. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне та про порушення судом викладеної норми закону захисником не наведено.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає його меті та загальним засадам визначеним у статтях 65 КК та є справедливим, необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не убачає.
Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_6 щодо відсутності у діях засудженої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Вказані доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника засудженої, даний суд розглянув, визнав їх такими, що не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, і відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши належне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, як про те просить захисник, у суді касаційної інстанції не встановлено.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК , пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд,
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 7 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3