Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/36/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червонозаводське, Лохвицького району, Полтавської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, офіційно не одруженого, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_11 , такого, який працює розпилювачем каменю в ПАТ «Кіровоградграніт», малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, такого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути на користь судового експерта ОСОБА_12 процесуальні витрати за проведення двох судових трасологічних експертиз у розмірі 703 гривні 68 копійок за кожну.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення: умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

19 листопада 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходився на подвір`ї свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час до подвір`я зайшов його знайомий ОСОБА_13 , який почав нецензурно висловлюватись на адресу ОСОБА_9 .

Образи ОСОБА_13 обурили ОСОБА_9 та він, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень та реалізовуючи його, штовхнув ОСОБА_13 в грудну клітку, від чого, останній, впав на землю. Після цього, ОСОБА_9 , продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_13 , який в цей час лежав на землі три удари ногами, взутими у армійські берці, в область голови з обох сторін. Після чого, усвідомлюючи можливість спричинення тяжких наслідків, наніс значну кількість ударів, ногами, озутими у армійські берці, по тулубу ОСОБА_13 .

Після вказаних дій, ОСОБА_9 витягнув ОСОБА_14 за руку із свого подвір`я на вулицю Покровська, а сам повернувся до свого подвір`я.

Через декілька хвилин ОСОБА_13 підвівся та пішов до свого місця проживання. Перебуваючи в своєму домоволодінні по АДРЕСА_2 , останній, помер.

Згідно з висновком експерта № 1068 від 20.01.2017, смерть ОСОБА_13 наступила в результаті травматичного шоку, розвиненого в результаті наявних у нього пошкоджень у вигляді закритої тупої травми шиї з переломом під`язичної кістки та хрящів гортані, двохстороннього перелому ребер з обох сторін з крововиливом в м`які тканини грудної клітини, а також в зв`язку шлунку, брижі тонкого кишечника, в жирову капсулу обох нирок. Дані тілесні ушкодження у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, в даному конкретному випадку, що призвели до настання смерті. Дані тілесні ушкодження виникли від не менш, як 30-ти травматичних впливів.

Згідно з додатковим висновком експерта № 1068 від 16.02.2017, пошкодження у гр. ОСОБА_13 могли виникнути при обставинах, зазначених при обставинах, на які вказує в слідчому експерименті від 22.11.2016 ОСОБА_9 .

Вирок суду першої інстанції оскаржений в частині призначеного обвинуваченому покарання прокурором у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років; залишити в іншій частині вирок суду без змін.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Сторона обвинувачення переконана, що судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України, ст. 75 КК України.

Всупереч вимог ч. 2 ст. 66 КК України, суд першої інстанції, визнаючи обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивні характеристики за місцем проживання, роботи, - не навів мотивів свого рішення відносно того, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Аналогічно, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції не мотивовано свого рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_9 , внаслідок чого призначене покарання через м`якість не може слугувати запорукою його виправлення.

Також, судом не достатньо враховано того, що ОСОБА_9 вчинено умисний злочин, внаслідок якого настали тяжкі непоправні наслідки смерть потерпілого.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту потерпілої та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років, в іншій частині вирок суду залишити без змін, потерпілу, яка повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, потерпіла ОСОБА_7 , апеляційному суду пояснила, що в суді першої інстанції не висловлювалася з приводу необхідності призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі. На початку судового розгляду, обвинувачений не визнавав своєї вини, а тому вона не була впевнена, що саме він вчинив даний злочин. В подальшому вона не була присутня в судових засіданнях. Вважає, що обвинувачений у вчиненому не розкаявся, оскільки до теперішнього часу навіть не попросив в неї пробачення. Просить суд призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки особою, яка подала апеляційну скаргу, не оспорюється фактичних обставин справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні, і вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України правильною.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується як по місцю роботи, так і по місцю проживання, не судимий, обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи зазначені обставини, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відношення останнього до вчиненого, суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК Україна та призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, а також і застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Однак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора у частині ствердження про необґрунтованість застосування стосовно ОСОБА_9 положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Згідно із ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Як встановлено ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого може бути підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.

Вирок суду скасовується судом апеляційної інстанції та ухвалюється свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
За диспозицією ст. 69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, обов`язковим є зазначення, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Дійсно, висновки суду першої інстанції з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_9 , як особа, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, не судимий, працевлаштований, - своє підтвердження знайшли, є встановленими, і правильно враховані судом першої станції при призначенні обвинуваченому покарання.

Наявні у даному кримінальному провадженні й обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, які також належно враховані судом першої інстанції, про що йшлося вище.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не достатньо враховано того, що вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення є тяжким, умисним, спрямованим проти найвищої соціальної цінності невід`ємного права на життя особи.

Дане кримінальне правопорушення вчинене щодо особи похилого віку (що є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому).

Вчинене кримінальне правопорушення потягло тяжкі й невідворотні наслідки у вигляді смерті людини; й такі наслідки, вочевидь, не можуть бути відшкодовані в повному обсязі обвинуваченим, як на те вказав суд першої інстанції.

Крім того, слід зважати на поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, - після нанесення потерпілому, який лежав долі, взутими ногами значної кількості ударів, в тому числі в життєво важливий орган (голову), обвинувачений витяг потерпілого за руку зі свого подвір`я, залишивши на вулиці, де останній лежав ще декілька хвилин, доки не підвівся й не пішов додому, де й помер.

У конкретному випадку, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого, оскільки відсутні у справі й саме ті обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Не мотивовано того й у вироку суду першої інстанції, зокрема, яким чином та які саме обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; крім того, що такі обставини, як щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння у розкритті злочину виникли після вчинення тяжкого умисного кримінального правопорушення проти життя людини, - і є не досить зрозумілим, яким чином такі обставини знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тож, колегія суддів не убачає підстав до застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення останньому більш м`якого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, ніж передбачено законом.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, й зважаючи на позитивні характеристики особи обвинуваченого, перелічені вище обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - таке покарання має бути призначене у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, тобто, у виді позбавлення волі на строк сім років.

З огляду на викладене, та беручи до уваги положення ч. 1 ст. 75 КК України, а саме, що зазначена норма закону можлива для застосування лише в разі призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком не більше 5 років, в той час, як санкція ст.121 ч.2 КК України передбачає покарання від 7 років, підстави застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 положень цієї норми закону України про кримінальну відповідальність та звільнення його від відбування покарання, - відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора визнаються слушними, такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає скасуванню, із ухваленням стосовно останнього нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421, 424 КПК України, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за

ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років.

В іншій частині вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

ОСОБА_9 негайно взяти під варту у залі судових засідань Апеляційного суду Кіровоградської області.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 16 січня 2018 року.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку Апеляційного суду Кіровоградської області негайно після його проголошення вручити засудженому ОСОБА_9 та прокурору.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2