ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/759/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2018 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009310 від 27.08.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку із існуванням ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

Потерпілі підтримали прокурора.

Захисник просив змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на "домашній арешт", посилаючись на відсутність ризиків, які б зумовлювали необхідність продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запоібжного заходу тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд керується наступними вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до положень ст. 183 ч.1 КПК України запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: ступінь тяжкості злочину, інкримінованого обвинуваченому, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у цьому кримінальному правопорушенні у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна без можливості призначення альтернативних видів покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність судимостей за скоєння переважно умисних тяжких злочинів, що свідчить про наявність численних ризиків, які обумовлюють можливість продовження обвинуваченим злочинної діяльності або перешкоджанню правосуддю.
Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та відносно ОСОБА_7 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Передбачених підстав, які б свідчили про зменшення зазначених ризиків та про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому слід відмовити.
Разом з тим, враховуючи положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а також вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає неможливим визначити розмір застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням до потерпілих насильства.
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 «Про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт» - відмовити.
Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з моменту винесення ухвали, а саме до 13-00 год. 18 березня 2018 р.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1