АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 3 роки, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати у розмірі 921 гривня 60 копійок (витрати на проведення судової експертизи).
Згідно з вироком обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у сфері безпеки дорожнього руху за таких обставин.
Водій ОСОБА_7 29 серпня 2015 року приблизно о 21.50 год., керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у другій смузі по вул. Щусєва зі сторони вул. Щербакова у напрямку вул. О. Теліги у м. Києві.
Діючи з порушенням п. 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), ОСОБА_7 невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед початком перестроювання та зміною напрямку свого руху не впевнився, що це буде безпечним для інших учасників руху, почав перестроюватись з середньої у крайню ліву смугу руху попутного напрямку, яка на той час була зайнята іншим транспортним засобом - мотоциклом «Сузукі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 .
У результаті вказаних дій обвинуваченого ОСОБА_7 відбулося зіткнення передньої лівої частини керованого ним автомобіля з передньою правою частиною вказаного мотоциклу.
Внаслідок необережності ОСОБА_7 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої травми голови, множинних переломів ребер, забиття і розриву правої легені, травматичного пневмотораксу, перелому правої ключиці зі зміщенням, відкритого фрагментованого багатоуламкового перелому кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням, перелому зовнішньої кісточки правої гомілки.
В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року змінити в частині стягнення судових витрат та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та витрати пов`язані із прибуттям до місця судового провадження представника потерпілого (без зазначення розміру таких витрат).
При цьому представник потерпілого вказує, що нею надавалась потерпілому правова допомога під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. На підтвердження судових витрат до суду був наданий договір про надання юридичних послуг, акт виконаних робіт про надання правової допомоги, квитанція про оплату юридичних послуг, а також квитки на проїзд до судового провадження до м. Києва. ОСОБА_5 були оплачені послуги у повному об`ємі, а тому дані витрати підлягали стягненню з обвинуваченого.
Проте, при ухваленні вироку, судом першої інстанції не було дотримано вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ч. 1 ст. 124 та ч. 1 ст. 121 КПК України та проігноровано понесені потерпілим витрати на правову допомогу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, кваліфікацію дій обвинуваченого ч. 2 ст. 286 КК України та в частині призначеного покарання і звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляції представника потерпілого не заперечуються.

Щодо розгляду судом першої інстанції питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження та процесуальних витрат, то колегія суддів звертає увагу на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ні потерпілий ОСОБА_5 , ні його представник - адвокат ОСОБА_6 не просили суд про стягнення вказаних витрат із зазначенням конкретних сум, які підлягали стягненню на підставі ст. 124 КПК України.
За відсутності відповідного прохання потерпілого та його представника в судовому засіданні суду першої інстанції не досліджувались документи на підтвердження процесуальних витрат, тобто не з`ясовувались підстави та розмір витрат, які підлягали стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Отже, для вирішення питання про компенсацію потерпілому здійснених ним процесуальних витрат суду належало з`ясувати не лише підстави та розмір відшкодування таких витрат, а й з`ясувати питання щодо наявності в обвинуваченого достатніх коштів для відшкодування зазначених витрат.
У даному кримінальному провадженні питання про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 достатніх коштів, необхідних для відшкодування процесуальних витрат потерпілого ОСОБА_10 , зокрема, витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 гривень, в судовому засіданні суду першої інстанції не з`ясовувалось.
Таким чином, відповідно до правової позиції потерпілого та його представника щодо відшкодування процесуальних витрат, а точніше, за відсутності такої правової позиції, в суді першої інстанції не досліджувались обставини та докази, на які посилається в апеляції представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції можливо було б усунути неповному судового слідства та дослідити обставини щодо підстав та розміру відшкодування потерпілому документально підтверджених процесуальних витрат та доказів на підтвердження цих обставин, проте в апеляційній скарзі представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 відсутнє відповідне клопотання про дослідження таких обставин та доказів.
За відсутності вказаного клопотання представника потерпілого колегія суддів апеляційного суду, враховуючи вимоги ст. 22 та ч. 3 ст. 404 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, позбавлена можливості самостійно визначати, які обставини кримінального провадження щодо підстав та розміру відшкодування потерпілому процесуальних витрат та які докази підлягають дослідженню в судовому засіданні апеляційної інстанції.
А відтак, колегія суддів без дослідження згаданих обставин і доказів не може зробити висновок про документальне підтвердження процесуальних витрат, понесених потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити рішення про розподіл процесуальних витрат на підставі ст. 124 КПК України.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що питання щодо розподілу процесуальних витрат може бути вирішено у порядку, передбаченому п. 14 ст. 537 КПК України.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , як про це прохає апелянт.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1305/2017 Категорія КК: ч.2 ст. 286

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1