Справа № 742/2881/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/169/2018
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 23 квітня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000733, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кіровоград, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на строк 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Скасовано арешт з автомобіля «КАМАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 та причепа «СЗАП-8352» д.н.з. НОМЕР_2 , та залишено майно власникам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1979 грн. 20 коп. витрат за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_12 79058 грн. 79 коп. матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_13 79058 грн. 79 коп. матеріальної шкоди, та 500000 грн. моральної шкоди.

Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеності його вини, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок внаслідок м`якості призначеного покарання та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, в решті вирок суду залишити без змін. Звертає увагу колегії суддів на те, що при призначенні як основного так і додаткового покарання ОСОБА_8 суд, в порушення вимог ст. 65 КК України, врахував тільки тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких, та не взяв до уваги наслідки, що настали внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, а саме отримання потерпілою ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла, та отримання потерпілим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеню. Вказує, що при визнанні обставини яка пом`якшує покарання, що полягає у наданні допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, не вказує в чому ж саме полягала така допомога. Крім того, при вирішенні питання щодо додаткової міри покарання вказав, що професія водія є єдиним джерелом існування родини ОСОБА_8 , що не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений ніде не працевлаштований.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 22 квітня 2017 року близько 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем «КАМАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом «СЗАП-8352» д.р.н. НОМЕР_2 та рухаючись в м. Прилуки по вул. Густинська, поблизу б. №93/а, не врахувавши дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та інтервалу вчинив наїзд на велосипедистів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухалися у попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1361 від 08.06.2017 ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у легеневі зв`язки - ознаки струсу тіла, синців на лівому коліні, крововиливів в м`які тканини лівого стегна та лівої гомілки, подекуди з відшаруванням підшкірно-жирової клітковини на всьому протязі лівої гомілки, уламкові переломи обох кісток лівої гомілки, гемартрозу лівого колінного суглобу, перелому зовнішньої кісточки лівої ноги. Ушкодження спричинені ОСОБА_14 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (травми ніг з переломами кісток обох ніг, травматичною ампутацією правої ноги на рівні стегна з розвитком жирової емболії обох колін, шоку) та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому голівки лівої плечової кістки зі зміщенням, перелому з вивихом 1-ї п`ястної кістки правої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №349 від 30.08.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), 13.3. (під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити вимоги викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення поданої апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказані висновки суду ніким з учасників розгляду справи не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України є вірною і також ніким з учасників кримінального провадження не заперечується.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Між тим, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції повинен співставити їх кількісні та якісні характеристики, як такі, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретної справи, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, яке, згідно вимог ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де проживає в багатодітній родині, виховувався без матері, є особою молодого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відразу після ДТП викликав поліцію та карету швидкої медичної допомоги, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, місцевий суд зважаючи на те, що санкція інкримінуємої ОСОБА_8 статті є альтернативною, призначив покарання без додаткової міри покарання, що на противагу доводам апеляційної скарги прокурора з цього приводу є цілком обґрунтованим, оскільки кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено з необережності через недбалість, під час якого він перебував у тверезому стані, ОСОБА_8 має незначний водійській стаж керування вантажними автомобілями з причепом, масою понад 750 кг., дана професія є єдиним джерелом його доходу, що в подальшому надасть можливість відшкодувати потерпілим завдані збитки.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи прокурора щодо безпідставного визнання судом не передбачених вимогами ч.1 ст. 66 КК України пом`якшуючих покарання обставин, оскільки приписами ч. 2 ст. 66 КК України та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" встановлено, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання не є вичерпним, та при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, прокурор оскаржуючи те, що особа правопорушник надав потерпілим допомогу відразу після вчинення злочину, які відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення полягають у виклику карети швидкої медичної допомоги та наряду поліції, не погодився з такими висновками суду, однак в поданій апеляційній скарзі та під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не вказав, в чому ж саме повинні були полягати такі дії обвинуваченого в той час.

Крім того, є цілком обґрунтованими підстави вважати, що в ході досудового розслідування обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, оскільки попросив вибачення у потерпілих, частково відшкодував їм завдану моральну шкоду, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про отримання ними від ОСОБА_8 100 000 грн., що свідчить про морально високі якості обвинуваченого та чітке усвідомлення ним протиправної поведінки і тяжкості наслідків, які настали внаслідок його протиправних дій, та на думку колегії суддів є підтвердженням того, що обвинувачений зробив відповідні висновки, а тому зазначені обставини в їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості злочину і вказують на безпечність винної особи для суспільства, в зв`язку з чим виправлення даної особи можливе і без поміщення його до місць позбавлення волі.

Між тим, як в ході досудового слідства, так і в суді першої та апеляційної інстанції, обставин, які б свідчили про те, що обвинувачений становить істотну небезпеку для суспільства не встановлено та не наведено таких даних і в апеляційній скарзі прокурора.

До того ж, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції від представника потерпілих була надана розписка про отримання ними від ОСОБА_8 грошових коштів у сумі 5400 грн. в рахунок часткового відшкодування потерпілим завданої злочином моральної шкоди.

Вищенаведене свідчить про те, що призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 матиме негативні наслідки як для особи обвинуваченого, так і для потерпілих, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_8 , хоча і не офіційно працевлаштований, але шляхом своєї трудової діяльності водія вантажних автомобілів, намагається поступово відшкодувати потерпілим визначену судом першої інстанції моральну та матеріальну шкоду, а позбавлення його волі унеможливить здійснення ним дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

Співставляючи визнані пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, за своїми якісними та кількісними характеристиками, як такі що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, місцевий суд, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Саме такий розмір, вид та форма відбування обвинуваченим покарання є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є належно обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і вважати його явно несправедливим внаслідок м`якості, як на цьому наполягає апелянт, не вбачається підстав.

Всі обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, судом при визначенні покарання враховані і підстав для погіршення становища обвинуваченого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4