Справа №577/3221/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/305/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сахни Конотопського району Сумської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого лісником в ДП «Конотопський агролісгосп», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 в яких не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 :

- прокурор просив вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в частинні призначення йому покарання, оскільки воно, внаслідок своєї м`якості, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та просив ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні передбаченого ч.2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення та призначити йому більш суворе покарання, у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням ОСОБА_8 права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Крім цього, прокурор просив дослідити характеризуючі особу обвинуваченого дані та обставини що пом`якшують та обтяжують його покарання;

- захисник просила вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в сторону пом`якшення призначеного йому покарання, а саме просила призначити ОСОБА_8 покарання не пов`язане з обмеженням його волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня прибуття і постановлення його облік у виправному центрі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Конотопської міської ради до ОСОБА_8 про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину на суму 2043,51 грн. залишено без розгляду.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та стягнуто на її користь з ОСОБА_8 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, в решті вимог задоволення цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2017 року арешт на автомобіль марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_10 .

Речовий доказ - автомобіль марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігався на майданчику Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, визначено повернути володільцю.

В обґрунтування своїх вимог прокурор наголошує на тому, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання не дотримався положень ст. 65 КК України, зокрема належним чином не врахував суспільну небезпеку вчиненого і особу обвинуваченого. Крім цього, вказана судом мотивація застосування ст. 69 КК України, а саме його посилання на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність судимостей та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, на переконання прокурора, виступає нічим іншим як пом`якшуючими покарання обставинами, які ніяким чином не знижують суспільної небезпечності вчиненого злочину. В свою чергу, при постановленні вироку, суд хоч і зазначив, що враховує характер і ступінь тяжкості скоєного правопорушення, обставини що обтяжують покарання, але вказаним обставинам належної оцінки не дав та не врахував повною мірою те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин від якого було спричинено смерть одній особі та ушкодження середньої тяжкості іншій, на момент скоєного перебував в стані алкогольного сп`яніння, те, що шкоду потерпілій відшкодував лише частково та те, що потерпіла наполягала на призначенні ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що призначене її підзахисному покарання є занадто суворим, просила врахувати колегію суддів те, що свою вину у вчиненому ОСОБА_8 визнав повністю, щиро розкаявся, просив вибачення перед потерпілими, відшкодував всі завдані їм збитки, претензій до нього вони не мають, також сплатив витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_9 яка зазнала тілесних ушкоджень та яка просить не позбавляти його волі. Крім цього, захисник просить врахувати і те, що раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та не працюючу дружину, він має постійне місце роботи та постійне місце проживання за якими характеризується виключно позитивно. Між тим, відповідно до висновку органів пробації виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення та обмеження його волі, оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 04 червня 2017 року близько 15 год 25 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 2108», державний номер НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині вул. Польова в с. Кузьки у напрямку с. Гути Конотопського району Сумської області. В районі будинку №3 вул. Польова в с. Кузьки, виконуючи лівий поворот, ОСОБА_8 знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, грубо порушуючи вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, втратив контроль над керуванням автомобіля, допустив його занос та виїзд за межі проїзної частини, де в подальшому відбулося зіткнення з електроопорою та його перекидання.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2108», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у виді «закритої черепно-мозкової травми з розвитком травматологічного субарахноїдального крововиливу та ускладненням у вигляді набряку головного мозку та його оболонок», від яких померла на місці пригоди, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №135 від 04.07.2017 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді «ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою грудного відділу хребта, компресійного перелому 7-8 грудних хребців, компресійного перелому тіл 6, 7 грудних хребців 1 ступеню, перелому поперечного відростка 6 грудного хребця зліва без зміщення», які відповідно висновку судово-медичної експертизи №363 від 16.03.2017 року кваліфікуються як середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий, яким обвинуваченому призначити більш суворе покарання, вислухавши думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та, навпаки, просили оскаржуваний вирок суду змінити в сторону пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, а також зважаючи на відсутність скарг учасників кримінального провадження щодо вирішення цивільного позову, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобоми, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого, ті не згодні з призначеним видом та мірою покарання ОСОБА_8 , оскільки прокурор вважає його надто м`яким, тоді як захисник навпаки, занадто суворим.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 ККсуди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

В абз. 1 п. 21 вищенаведеної Постанови передбачено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, повязані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Частиною 2 статті 286 КК України визначено, що порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини щодо наслідків у виді смерті потерпілої, ступінь його суспільної небезпеки,

дані про особу винного, який працює, має родину, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога психіатра не перебуває, а також врахував обставини які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність судимостей та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. Як обтяжуючу покарання обставину суд визнав вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вище викладені обставини, наслідки вчиненого злочину, зважаючи на поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що він не залишив місце події, надавав допомогу потерпілим, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також зважаючи на позицію потерпілих та висновок органу пробації, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України і перейшов до більш м`якого основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст. 286 КК України, а саме до покарання у виді обмеження волі, оскільки на переконання суду, воно відповідатиме особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції, за встановлених в ході вивчення матеріалів кримінального провадження обставин, погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вважає його необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Між тим, оцінюючи розумність призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів звертає увагу і на його поведінку в ході апеляційного розгляду справи, зокрема на те, що він вжив заходів по відшкодуванню потерпілим завданої шкоди, про що свідчить зокрема надана до апеляційного суду заява потерпілої ОСОБА_9 в якій остання запевнила колегію суддів про повне відшкодування їй обвинуваченим завданих збитків, та про те, що немає до нього жодних претензій, просила колегію суддів не позбавляти ОСОБА_8 волі (а.с. 91). Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки потерпілої ОСОБА_9 обвинуваченим їй відшкодовано 5 000 грн. (а.с. 66), що і було призначено судом першої інстанції в рахунок задоволення поданого потерпілою цивільного позову.

Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження заяви від іншого потерпілого ОСОБА_12 , останній претензій до обвинуваченого теж не має, матеріальні збитки йому відшкодовано, щодо призначення обвинуваченому міри покарання поклався на розсуд суду (а.с. 33). Між тим, на запитання колегії суддів до обвинуваченого яка сума відшкодування потерпілому збитків склала, ОСОБА_8 запевнив про сплату потерпілому ОСОБА_12 100 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав стверджувати про не дотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України, оскільки той повно та всебічно врахувавши всі обставини справи призначив обвинуваченому ОСОБА_8 розумну міру покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в яких вона просила колегію суддів пом`якшити її підзахисному покарання врахувавши ряд обставин, зокрема повне визнання ОСОБА_8 своєї вини, його щире каяття, вибачення перед потерпілими, відшкодування всіх заподіяних їм збитків, відсутність у них претензій до обвинуваченого, а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи та постійне місце проживання за якими характеризується виключно позитивно, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі вказані захисником обставини виступали предметом оцінки суду першої інстанції та були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання. Між тим, деякі з них суд визнав такими, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 злочину та призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо посилань захисника як на підставу для задоволення вимог її апеляційної скарги на висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без позбавлення або ж обмеження його волі (а.с. 45), то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний висновок теж був врахований судом першої інстанції при винесенні вироку, однак викладена в ньому інформація не виступає для суду як обов`язкова вказівка у призначенні обвинуваченому покарання, а лише допомагає суду в сукупності з іншими обставинами справи дійти вірного висновку щодо визначення необхідного виду та міри покарання для обвинуваченого.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 призначеного покарання, як не вбачає підстав і для застосування відносно нього більш суворого покарання, як на тому наголошує прокурор.

Так, судом в ході винесення вироку враховано ті обставини на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, зокрема тяжкість вчиненого злочину, наслідки від його вчинення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, їм надана відповідна оцінка, а тому твердження прокурора про їх не врахування судом слід визнати такими, що не відповідають дійсності.

Також, колегія суддів не може погодитись про неврахування судом при призначенні обвинуваченому покарання і його стану алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина була визнана судом як обтяжуюча покарання та була ним врахована як при призначенні обвинуваченому основного покарання так і додаткового.

Щодо доводів прокурора про те, що щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність судимостей та наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є підставою для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України, оскільки вони істотно не знижують суспільної небезпеки вчиненого злочину, то з ними колегія суддів теж погодитись не може з огляду на їх необґрунтованість, оскільки прокурор не наводить переконливих доводів того чому вказані судом обставини не можуть виступати такими, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого.

Також, на спростування тверджень апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений лише частково відшкодував шкоду потерпілій та остання наполягала на призначенні йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, виступає подана потерпілою ОСОБА_9 до апеляційного суду заява (а.с. 91), в якій та просить колегію суддів врахувати повне відшкодування їй обвинуваченим заподіяних збитків, відсутність до нього у неї претензій та прохає колегію суддів не позбавляти ОСОБА_8 волі.

Що стосується призначення додаткового покрання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то в цій частині, відповідно до вимог чинного законодавства України та правозастосовчої практики, його застосовування чи незастосування має бути індивідуалізованим та є факультативним.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 достовірно знаючи про заборони, свідомо керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що потягло незворотні наслідки у виді смерті потерпілої, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення йому поряд з основним покаранням і додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк визначений вказаною статтею.

Враховуючи викладене, призначене судом першої інстанції як основне покрання так і додаткове є достатнім для виправлення ОСОБА_8 .

Наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вони не підлягають до задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4