Справа № 587/3012/15-к

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терни Недригайлівського району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Сумського районного суду Сумської області від 23 березня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 11 лютого 2014 року по відбуття строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України за наступних обставин.
Так, 27.02.2014 року у другій половині дня, зустрівшись з ОСОБА_5 поблизу зупинки громадського транспорту «Компресорний завод» в м. Суми, у ході спілкування ОСОБА_4 дізнався від ОСОБА_5 , що той викрав ікону сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці», належну його зятеві ОСОБА_6 , яка знаходилася в приміщенні жилого будинку домоволодіння АДРЕСА_3 , де мешкає мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_5 попросив ОСОБА_4 допомогти у збуті викраденої ікони, на що ОСОБА_4 погодився.
Достовірно знаючи, що ікона сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці» викрадена ОСОБА_5 , який привіз викрадене з собою на зустріч з ОСОБА_4 і який показав ікону обвинуваченому ОСОБА_4 , ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 з метою збуту викраденого майна поїхати в район будівлі ТОВ «Укртелеком» м. Суми, де знаходилась антикварна лавка.
Приїхавши до антикварної лавки, ОСОБА_4 залишив ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який приєднався до них по дорозі, біля ТОВ «Укртелеком», а сам поїхав до антикварної лавки по вул. Соборна м. Суми, де продав ікону за 6000 гривень, після чого повернувся до будівлі ТОВ «Укртелеком», де на нього чекав ОСОБА_5 , якому він віддав гроші, з яких 1000 гривень ОСОБА_5 дав ОСОБА_9 , після чого вони роз*їхалися по своїх справах.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю і пояснив, що з ОСОБА_5 він був знайомий, підтримував з ним дружні відносини, часто спілкувався по телефону. Наприкінці лютого 2014 року, попередньо домовившись по телефону про зустріч, він 27.02.2014 року у другій половині дня, зустрівшись з ОСОБА_5 поблизу зупинки громадського транспорту «Компресорний завод» в м. Суми, у ході спілкування дізнався від ОСОБА_5 , що той викрав ікону сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці», належну його зятеві ОСОБА_6 , яка знаходилася в приміщенні жилого будинку домоволодіння АДРЕСА_3 , де мешкає мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . При цьому він попросив допомогти у збуті викраденої ікони, на що ОСОБА_4 погодився. Достовірно знаючи, що ікона сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці» викрадена ОСОБА_5 , який привіз викрадене з собою на зустріч і який показав ікону у маршрутному таксі, він запропонував ОСОБА_5 з метою збуту викраденого майна поїхати в район будівлі ТОВ «Укртелеком» м. Суми, де знаходилась антикварна лавка. Приїхавши до антикварної лавки, він побалакав з антикваром, який подивився ікону і запропонував 5500 гривень за ікону; він залишив ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , який приєднався до них по дорозі, біля ТОВ «Укртелеком», а сам з антикваром поїхав до антикварної лавки по вул. Соборна м. Суми, де продав ікону за 6000 гривень, після чого повернувся до будівлі ТОВ «Укртелеком», де на нього чекав ОСОБА_5 , якому він віддав гроші, з яких 1000 гривень ОСОБА_5 дав йому за його послуги, 300 гривень віддав ОСОБА_11 , після чого вони випили спиртного в кафе «Лагуна» і роз*їхалися по своїх справах.
Аналогічну позицію ОСОБА_4 зайняв і під час проведення досудового розслідування.
Крім повного визнання своєї вини самим обвинуваченим його вина підтверджується іншими зібраними по справі доказами.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 продав ікону сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці», належну його зятеві ОСОБА_6 і яка знаходилася в приміщенні жилого будинку домоволодіння АДРЕСА_3 , де мешкає його мати - ОСОБА_7 . Зазначена ікона була викрадена саме ним, про що він повідомив ОСОБА_4 , якого попросив продати ікону, на що ОСОБА_4 погодився та продав ікону за 6000 гривень в антикварній лавці в м. Суми.
З протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_4 , який 27 лютого 2014 року продав йому ікону ( ар.с.37-39).
З протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_4 , який 27 лютого 2014 року продав йому та його братові ОСОБА_12 ікону «Успєніє Присвятої Богородиці» ( ар.с.37-39).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він разом з братом ОСОБА_13 займається підприємницькою діяльністю і спеціалізується на купівлі-продажу антикварних та старовинних речей. 27 лютого 2014 року до нього звернувся ОСОБА_4 , який запропонував купити ікону «Успєніє Пресвятої Богородиці», яку приніс з собою. За ікону ОСОБА_4 хотів отримати 6000 гривень. Він зателефонував брату ОСОБА_13 , який сказав, що треба подивитися на ікону і запропонував під*їхати до нього. Вони разом з ОСОБА_4 приїхали до ОСОБА_13 , де після невеликого торгу купили у ОСОБА_4 ікону за 6000 гривень. ОСОБА_4 запевнив, що ікона не крадена і , отримавши гроші, пішов.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами слідства кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, суд не може погодитися з зазначеною кваліфікацією скоєного.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що крадіжку ікони здійснив він особисто, ОСОБА_4 участі у крадіжці не брав. ОСОБА_5 пояснив, що 27 лютого 2014 року йому вранці зателефонував ОСОБА_4 з приводу роботи. В розмові він сказав ОСОБА_4 , що в нього є ікона і попросив допомогти її продати. На той час він вирішив викрасти ікону з будинку матері, тому вирішив заздалегідь вирішити питання з подальшим продажем ікони. ОСОБА_4 погодився. 27 лютого 2014 року, користуючись тимчасовою відсутністю вдома матері, він викрав ікону і сховав її в розвалинах старого клубу. Після цього на прохання матері вони поїхали в м. Суми до лікарні, де він залишив матір, а сам повернувся до місця, де заховав ікону. По дорозі він зустрівся з ОСОБА_4 , якому він сказав, що викраденої ікони поки що при ньому не має і зараз він її привезе. Він поїхав в с. Стецьківку, забрав ікону, яка була захована недалеко він зупинки, і цим же автобусом повернувся до м. Суми, де вони домовились про зустріч з ОСОБА_4 . На зупинці «Компресорний завод» вони зустрілися з ОСОБА_4 , який сів в маршрутне таксі, де він показав ОСОБА_4 викрадену ікону і повідомив про те, що ікону він викрав. Вийшовши на зупинці «Тягловий міст» ОСОБА_4 роздивився ікону, після чого на пропозицію ОСОБА_4 вони пішли до антикварної лавки, що в районі «Укртелекому». Продажем ікони займався ОСОБА_4 , який спочатку розмовляв з антикваром ОСОБА_12 , а потім з ним кудись поїхав. Через деякий час він повернувся, повідомив, що продав ікону за 6000 гривень, які віддав йому ( ОСОБА_5 ). З цих грошей він 1000 гривень віддав ОСОБА_4 за допомогу, 300 гривень ОСОБА_11 , який приєднався до них по дорозі, після чого вони випили спиртного в кафе «Лагуна» та роз*їхалися.
У справі мається протокол проведення слідчого експерименту від 20 червня 2014 року, з якого вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії ОСОБА_5 докладно розповів та на місці показав, яким чином вони з ОСОБА_4 вчиняли крадіжку ікони з будинку його матері, продемонстрував послідовність спільних з ОСОБА_4 злочинних дій ( ар. с. 59-65). Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що були присутніми в якості пойнятих при проведенні слідчого експерименту від 20 червня 2014 року, під час якого ОСОБА_5 пояснював, що скоїв крадіжку разом з ОСОБА_17 .
Разом з тим, в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що після продажу ОСОБА_4 викраденої ікони, він запідозрив, що ОСОБА_4 віддав йому не всі гроші від продажу ікони і частину грошей міг приховати. Будучи в цьому впевнений, він зайняв таку позицію, що крадіжку ікони вони вчиняли разом з ОСОБА_4 , хоча в дійсності ікону викрав він особисто, а ОСОБА_4 тільки продав викрадене. Таким чином він хотів помститися ОСОБА_4 . Крім того, він вважав, що підозрюваного ОСОБА_4 знайдуть швидше, ніж тоді, коли він буде просто свідком.
З протоколу огляду місця події від 1 березня 2014 року вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії був встановлений факт проникнення до приміщенні жилого будинку домоволодіння АДРЕСА_3 , де мешкає мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 і звідки була викрадена ікона «Успєніє Пресвятої Богородиці», однак під час слідчої дії не було вилучено предметів та слідів, які б могли вказувати на вчинення крадіжки ОСОБА_4 ( ар.с.12-23).
Потерпілий ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_7 пояснили суду, що дійсно 27 лютого 2014 року з будинку АДРЕСА_3 , де мешкає мати ОСОБА_5 - ОСОБА_7 була вчинена крадіжка ікони.
Крім того, ОСОБА_4 пояснив, що у період часу з 26.02.2014 р. до 27.02.2014 р. включно у нього постійно у користуванні перебували сім-картки мобільних операторів з абонентськими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . ОСОБА_4 також пояснив, що надавав ОСОБА_5 свій мобільний телефон, який станом на 27.02.2014 р. працював із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 ( бо мобільний телефон ОСОБА_5 був у несправному стані).
У ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 судом були отримані матеріали виконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 22.04.2016 р., 30.05.2016 р., а саме документів ПрАТ «МТС Україна», ПрАТ «Київстар» з отриманням відповідних оптичних дисків.
Ухвалами суду від 28 липня 2016 року, від 7 грудня 2016 року в порядку ст. ст. 36, 41, 333 КПК України було доручено працівникам оперативних підрозділів управління кримінальної поліції (оперативно-технічних заходів) Головного управління Національної поліції у Сумській області провести аналіз інформації на дисках, що були надані на виконання ухвали суду про тимчасовий доступ до речей і документів, та встановити місце перебування вказаних абонентських номерів мобільних операторів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ( якими зі слів ОСОБА_4 він користувався станом на 27 лютого 2014 року) а) до вчинення кримінального правопорушення, б) у період вчинення кримінального правопорушення (27.02.2014 року близько 13 год. 00 хв.) та в) після вчинення кримінального правопорушення (за період часу з 26.02.2014 р. до 28.02.2014 р.); провести аналіз інформації на дисках та встановити, чи здійснювалися вхідні/вихідні дзвінки, SMS-повідомлення з вказаних вище номерів мобільних операторів зв`язку на номери мобільних операторів НОМЕР_6 , НОМЕР_7 у вказаний період часу( якими користувався ОСОБА_5 ).
Отримані в ході виконання ухвал суду про тимчасовий доступ до речей і документів докази, в тому числі показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ( працівників оперативних підрозділів управління кримінальної поліції (оперативно-технічних заходів) Головного управління Національної поліції у Сумській області) не дають підстав однозначно стверджувати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_20 на час вчинення крадіжки ікони знаходилися в одному місці.
Таким чином, суд не може погодитися з кваліфікацією вчиненого ОСОБА_4 злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки така кваліфікація не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.
У відповідності з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст. 198 КК України, оскільки він, достовірно знаючи, що ікона сюжету «Успєніє Пресвятої Богородиці» викрадена ОСОБА_5 , вчинив заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому задовільно характеризується, пом`якшуючі відповідальність обставини свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі, має слабкий стан здоров*я, з приводжу чого неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних закладів, що підтверджується довідкою комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня», фактично має на утриманні неповнолітню дитину 2005 року народження( ар. с. 161), тому з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в доход держави.
Як обтяжуючу відповідальність обставину суд враховує рецидив злочинів.
З врахуванням зазначених обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без його ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368,374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ст. 198 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя