АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/496/18 Справа № 180/1059/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000355, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.186 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання 26 травня 2017 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 25600 гривень в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 3000 гривень в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової трасологічної експертиз в розмірі 742 гривні 20 копійок.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 19 травня 2017 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебуваючи поруч із територією навчально-виховного комплексу ліцею - спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Бульварна, будинок 1, побачив раніше не знайому йому потерпілу ОСОБА_11 , яка рухалася в напрямку перехрестя вулиць Бульварної та Паркової в м. Марганець Дніпропетровської області та тримала у руці свою жіночу сумку. У цей час в обвинуваченого виник умисел на відкрите викрадення вказаної сумки, на виконання якого останній приблизно о 09 годині 35 хвилин того ж дня підійшов ззаду до потерпілої та шляхом ривка з рук відкрито, умисно, з корисливих мотивів викрав жіночу сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 150 грн. та мобільний телефон торгової марки Changhong A2, вартість якого встановити не вдалося, належні ОСОБА_11 , спричинивши таким чином потерпілій матеріальну шкоду за загальну суму 150 грн.

В оскаржуваному вироку дії ОСОБА_8 за цим епізодом були кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж).

Крім того, 21 травня 2017 року ОСОБА_8 знаходився за місцем свого мешкання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на заволодіння чужим майном, з метою реалізації якого ОСОБА_8 приблизно о 16 годині 45 хвилин того ж дня взяв за місцем свого мешкання дерев`яну ніжку від стільця та прийшов до лісосмуги, розташованої між вулицями Парковою та Промисловою в м. Марганець Дніпропетровської області, де помітив раніше невідому йому потерпілу ОСОБА_10 , яка направлялася ґрунтовою дорогою в бік Марганецької центральної міської лікарні, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Паркова, будинок № 15.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 , застосувавши насильство, що виразилося у нанесенні ОСОБА_10 одного удару дерев`яною ніжкою від стільця по голові, напав на потерпілу та шляхом ривка з руки умисно, з корисливих мотивів заволодів її жіночою сумкою, в якій знаходились грошові кошти в сумі 18100 гривень, 300 доларів США та інше особисте майно, яке не становить для потерпілої матеріальної цінності, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 26017,00 грн.

Згідно висновку експерта № 127-Е від 15 червня 2017 року, ОСОБА_10 внаслідок нападу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме забитої рани правої лобно-скроневої області, садна лобної області праворуч та струсу головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження в даному випадку розглядаються у сукупності як єдина черепно-мозкова травма і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше ніж як три тижні.

В оскаржуваному вироку дії ОСОБА_8 за цим епізодом були кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставин вчинення злочинів та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання належним чином не було враховано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" , а також не було застосовано практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

Вказує, що судом належним чином не враховано ступень тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, стійкість умислу ОСОБА_8 , який вчинив ряд корисливих злочинних діянь з метою заволодіння грошовими коштами та майном потерпілих, зухвалий та відкритий спосіб вчинення злочинів, наявність обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Зазначає, що обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію та заподіяну своїми злочинними діями шкоду в повному обсязі не відшкодував, а його каяття та визнання вини у суді є удаваним, спрямованим на ухилення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчинених злочинів. Такі факти свідчать про стійку спрямованість обвинуваченого на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя.

Апелянт також акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців не було належним чином вмотивоване. На думку прокурора, таке покарання є надмірно м`яким та недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги наполягав з викладених у ній підстав; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України та доведеність його винуватості ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони є обґрунтованими і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, під якою згідно ст. 414 КПК України належить розуміти призначення такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Згідно ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні ОСОБА_8 покарання вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність не виконано належним чином, оскільки суд першої інстанції, в цілому правильно встановивши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, у той же час не врахував їх достатньою мірою, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке є м`яким за розміром.

Так, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 за короткий період часу вчинив два корисливих посягання на майно інших осіб, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його особи, при цьому обидві потерпілі є особами жіночої статі, а одна з них - також особою похилого віку, що було ґрунтовно визнане обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, втім фактично не взяте до уваги при призначенні покарання.
Не було враховано достатньою мірою і те, що в обох випадках дії ОСОБА_8 були відкритими та зухвалими, а фізичне насильство, застосоване цим обвинуваченим у відношенні потерпілої ОСОБА_10 , що полягало у нанесенні їй удару дерев`яною ніжкою від стільця у життєво важливий орган - голову, могло потягнути тяжкі наслідки, що свідчить про фактично байдуже ставлення обвинуваченого до життя та здоров`я інших осіб та його підвищену суспільну небезпеку.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності вимогам закону покарання, призначеного ОСОБА_8 , внаслідок м`якості, оскільки дійсно відсутні підстави вважати, що відносно цього обвинуваченого може бути досягнута мета кримінального судочинства шляхом призначення йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України на строк, що неістотне перевищує нижчу межу санкції вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність, та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення цим покаранням менш суворого покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, - та вважає за необхідне вирок суду у цій частині скасувати, з ухваленням нового вироку.
При визначенні виду та розміру покарання судом апеляційної інстанції враховується ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, за місцем роботи характеризується негативно, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується нейтрально, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не має; обставини, що пом`якшують покарання, якими було визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставина, що обтяжує покарання, якою було визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку ОСОБА_11 ; кількість епізодів злочинної діяльності та відкритий і зухвалий характер дій обвинуваченого під час вчинення інкримінованих йому злочинів.
Обговоривши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, колегія суддів, частково погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, рівно віддалений від нижчої та максимальної меж, встановлених санкцією вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, що перевищує нижчу межу, встановлену санкцією вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність, втім наближений до неї; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, з реальним його відбуванням.
На думку колегії суддів, таке покарання є справедливим, співмірним вчиненим ОСОБА_8 діянням, та достатнім для виправлення цього обвинуваченого і попередження нових злочинів.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4