Дата документу Справа № 317/1825/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1825/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1419/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)»,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107, ст.118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, та його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною й активною. Вказані обставини у своїй сукупності не свідчать про виправлення засудженого та його перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він став на шлях виправлення, що підтвердив своєю працею, поведінкою; порушень режиму утримання не має, проте має одне заохочення від адміністрації колонії. На думку апелянта, оскаржувана ухвалу суду прийнята лише на підставі наданої характеристики колонії.

Згідно з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що з 06 грудня 2016 року по теперішній час він працевлаштований у колонії; свою провину у вчинених злочинах визнає в повному обсязі, розкаявся, у зв`язку з чим просив застосувати до нього пільгу, передбачену ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав своє клопотання та зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає, що довів своє виправлення.

Прокурор підтримав клопотання засудженого.

Представник адміністрації Біленьківської виправної колонії ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів провадження вбачається, що за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Раніше ОСОБА_6 був засуджений за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року за ч.ч.2,3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, з урахуванням вироку Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року, до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Засудженому ОСОБА_6 зараховано до строку покарання його попереднє ув`язнення у періоди: з 23 лютого 2016 року по 26 жовтня 2016 року включно, з 27 жовтня 2016 року по 10 січня 2017 року включно, та з 11 січня 2017 року по 25 лютого 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання є 23 лютого 2016 року, а кінцем строку є 05 серпня 2018 року.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , останній, за час відбування покарання у виправній колонії характеризується посередньо. На виробництві установи працевлаштований різноробочим. Стягнень не має, однак за виконання покладених обов`язків один раз заохочувався правами начальника установи. До вчиненого злочину ставиться байдуже, не розкаюється.

12 травня 2017 року комісією адміністрації колонії відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні заохочувальної норми у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.

12 травня 2017 року комісією адміністрації колонії відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні заохочувальної норми у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

16 червня 2017 року комісією адміністрації колонії відмовлено засудженому ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні на підставі ст.81 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявні в матеріалах провадження відомості не можуть свідчити про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення.

Доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4