справа № 751/6822/15-к
провадження № 51-878км18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року м. Київ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 317 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення

1. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 309 КК на строк 1 рік; за частиною 2 статті 307 КК із застосуванням статті 69 КК на строк 4 роки; за частиною 1 статті 317 КК на строк 3 роки. На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів засудженому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до положень статті 75 КК його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
2. Резниченка визнано винуватим у вчиненні злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів за обставин, детально викладених у вироку. Судом встановлено, що 02 березня 2015 року вдень у квартирі АДРЕСА_2 за місцем свого проживання він незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований. Потім частину названого наркотичного засобу вагою 0,083 г (у перерахунку на суху речовину) він безоплатно збув ОСОБА_8 , надавши приміщення для його незаконного вживання. Цього ж дня о 14:00 працівники міліції в цій квартирі виявили та вилучили опій ацетильований вагою 0,248 г (у перерахунку на суху речовину), який засуджений незаконно зберігав без мети збуту.
3. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року вирок залишено без змін.
4. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, задовольнивши касаційну скаргу прокурора, 29 вересня 2016 року скасував згадане рішення апеляційного суду і призначив новий розгляд у цьому суді. У своїй ухвалі суд касаційної інстанції, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного засудженому покарання, констатував, що за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на висновок суду щодо покарання, призначене засудженому покарання із застосуванням статті 69 КК та звільнення від його відбування на підставі статті 75 цього Кодексу є немотивованим і занадто м`яким.
5. За результатами нового розгляду Апеляційний суд Чернігівської області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і 10 березня 2017 року ухвалив свій вирок, яким призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 309 КК на строк 1 рік; за частиною 2 статті 307 КК на строк 6 років; за частиною 1 статті 317 КК на строк 3 роки. На підставі 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вимоги і доводи касаційної скарги

6. У касаційній скарзі засуджений просить на підставах, визначених пунктами 13 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити вирок апеляційного суду, застосувавши положення статей 69, 75 КК, пом`якшити призначене покарання, обравши його більш м`яким, ніж передбачено законом, і не пов`язаним з ізоляцією від суспільства.
7. Він стверджує, що апеляційний суд всупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх даних про його особу і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
8. Також на його думку, цей суд залишив поза увагою те, що він щиро розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, протягом двох років з дня постановлення вироку сумлінно виконував покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, страждає на ряд тяжких хвороб.
9. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження

10. У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу, просили змінити рішення апеляційного суду, пом`якшити призначене покарання та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням.
11. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог сторони захисту та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду

12. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін захисту та обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
13. Правильність висновків судів про винуватість засудженого в касаційній скарзі не оспорюється.
14. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
15. Згідно з приписами частини 2 статті 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді
16. Апеляційний суд дотримався цих вимог закону. Ухвалюючи свій вирок у частині призначеного засудженому покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неправильне застосування місцевим судом положень статей 69, 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
17. Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до статті 12 КК засуджений вчинив невеликої, середньої тяжкості та тяжкі злочини. Крім того, суд врахував поведінку засудженого в минулому, який будучи двічі судимим, у тому числі й за злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, після звільнення з місця позбавлення волі знову вчинив аналогічні злочини. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером встановлених конкретних дій винного та з огляду на обов`язковість вказівок суду касаційної інстанції, що містяться в ухвалі від 29 вересня 2016 року, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
18. Суд апеляційної інстанції взяв до уваги всі інші дані про особу винного та обставини, які мають правове значення, в тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд зважив на молодий вік засудженого, стан його здоров`я, проходження курсу лікування від наркотичної залежності, наявність соціальних зв`язків, позитивну характеристику за місцем проживання. Також не залишилося без оцінки суду визнання засудженим своєї вини та його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання та тяжких наслідків.
19. Врахувавши зазначене, суд апеляційної інстанції призначив засудженому мінімальне покарання в межах санкції частини 2 статті 307 КК і застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.
20. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому за вироком апеляційного суду, в касаційній скарзі не наведено.
21. Таким чином, суд вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статті 439 КПК та статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
22. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для пом`якшення засудженому покарання, застосування до нього положень статті 69 КК та звільнення від відбування покарання з випробуванням, про що йдеться в касаційній скарзі. Доводи засудженого щодо істотного порушення вимог матеріального та процесуального закону при постановленні вироку та суворості призначеного засудженому покарання слід відхилити, а його касаційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного суд, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3