"23" березня 2018 р.

Справа №125/38/17
Провадження по справі №1-кп/150/7/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
з участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та її законного представника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000371 від 27 серпня 2016 року відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маньківці Барського району Вінницької області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
27.08.2016 року, близько 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_2 , під час спілкування із неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почав вчиняти дії направлені на статеве збудження останньої, однак ОСОБА_9 на дії ОСОБА_7 відреагувала негативно, давши зрозуміти останньому, що будь-яких інтимних стосунків із ним не бажає. Після чого, ОСОБА_7 , будучи обуреним на її відмову, діючи умисно, переслідуючи раптово виниклий умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , наніс останній декілька ударів кулаками правої та лівої руки в область голови та інші частини тіла, після чого, узявши шкіряний ремінь коричневого кольору, накинув його на шию ОСОБА_9 й застосовуючи фізичну силу, почав зтискати її, з метою позбавлення життя останньої шляхом удушення, в результаті чого ОСОБА_9 втратила свідомість.
Згідно із висновком експерта №8 від 23.12.2016 року у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку (геморрагічне вогнище в лівій скроневій ділянці), синці та голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, крововилив під кон`юнктиву правого ока, садна обличчя, внутрішньо шкірні крововиливи обличчя та передньої поверхні шиї; садна шиї, тулуба, кінцівок, синці на лівому передпліччі на правому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки зліва, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу.
Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_9 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, в строк та за обставин вказаних у постанові про призначення експертизи - 27.08.2016 року та за ступенем тяжкості належать: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку (геморрагічне вогнище в лівій скроневій ділянці), синці на голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, крововилив під кон`юктиву правового ока, внутрішньо шкірні крововиливи обличчя, садна обличчя - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; внутрішньошкірні крововиливи та садна шиї, тулуба, кінцівок, синці на лівому передпліччі, правому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки зліва, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу - до легких тілесних ушкоджень.
Характер, локалізація і морфологічні особливості названих вище тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 допускають можливість утворення внаслідок «ударів кулаками» та «здавлювання шиї ременем».
В подальшому ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , пішов на кухню вищевказаного будинку, де підійшовши до газової плити, увімкнув газ на чотирьох конфорках та газової духовки, дверцята якої попередньо відкрив, тим самим спричинивши витік газу в будинку, де в одній із кімнат на ліжку без свідомості лежала ОСОБА_9 .
Виконавши вказані дії, ОСОБА_7 , залишив приміщення будинку АДРЕСА_2 , при цьому зачинив вхідні двері, вважаючи це достатнім для того, щоб настала смерть ОСОБА_9 від удушення природнім побутовим газом.
Однак, ОСОБА_7 , не зміг довести свій злочинний умисел до кінця із причин, що не залежали від його волі, оскільки після того, як він залишив місце скоєння кримінального правопорушення, через деякий час ОСОБА_9 прийшла до свідомості, одразу вибігла із будинку та почала кликати на допомогу.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, - тобто, закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі (вбивство).
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнає частково та суду показав, що 26.08.2016 року близько 13 години разом із своїми друзями прийшов до будинку ОСОБА_9 , де вони певний час відпочивали, а потім розійшлися. В подальшому близько 24 години він знову прийшов до будинку ОСОБА_9 , оскільки, не мав де переночувати, тому з її дозволу залишився в будинку. Через особисту образу на ОСОБА_9 декілька разів вдарив її по обличчю рукою, після чого, взявши на підлозі ремінь, почав душити ним останню з метою нанести тілесні ушкодження, а не з умислом позбавити її життя. ОСОБА_7 зазначив, що усвідомлював при цьому, що таким способом міг позбавити ОСОБА_9 життя, тому зрозумівши, що робить, залишив потерпілу, яка при цьому була при свідомості і вийшов з будинку. Зауважив, що не відкривав газових комфорок та не вчиняв жодних дій з метою позбавлення життя ОСОБА_9 , настання смерті останньої не бажав, наміру вступати з нею в статеві зносин не мав. ОСОБА_7 в повному обсязі визнається цивільний позов в частині відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в розмірі 3190 грн. 92 коп. і витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, та частково визнаються позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, завданої неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 внаслідок вчиненого злочину, оскільки, не мав наміру позбавити її життя, а лише спричинив тілесні ушкодження.
В скоєному кається, просить суд суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що близько 13 год. 26.08.2017 року до неї в гості прийшли її знайомі та ОСОБА_7 , із якими вона певний час відпочивала. Після чого, останні покинули будинок її бабусі та вона пішла гуляти у місто. Повернувшись близько 22-23 год., зайшовши до будинку, ОСОБА_9 побачила, що на дивані лежить ОСОБА_7 , який попросився у неї переночувати, на що вона погодилась. В подальшому, коли вона лежала на ліжку, до неї підійшов ОСОБА_7 і коли остання була повернута спиною, обняв її та поклав руку на сідницю, на що вона одразу його відштовхнула від себе та сказала, щоб він до неї не чіплявся. Далі десь через 5 - 10 хвилин вона відчула три швидких удари, як їй здалося, саме кулаком, по голові за ділянкою правого вуха, від яких відчула біль та одразу перевернулась на спину, де відчула ще декілька ударів по голові за ділянкою лівого вуха, скільки ударів вона не пам`ятає. Після чого останній почав душити її ременем, у зв`язку із чим вона втратила свідомість. Прийшовши до свідомості, ОСОБА_9 відчула різкий запах газу й побігла до свого сусіда ОСОБА_11 , який виключив чотири комфорки газової плитки та газову духовку.
Свідок ОСОБА_10 мати неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , суду показала, що 26.08.2016 року зателефонувала мати ОСОБА_12 , яка повідомила про можливе пограбування у її будинку, у зв`язку із чим вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 та сином о 19 год. 30 хв. приїхали до будинку матері, на той час її донька ОСОБА_13 була вдома. Близько 21 години ОСОБА_9 пішла з друзями прогулятися в місто, ОСОБА_12 пішла на роботу в нічну зміну, а ОСОБА_10 залишився охороняти будинок в салоні автомобіля біля хвіртки. Біля 23 години вона спілкувалась по телефону із чоловіком ОСОБА_10 , який сказав, що ОСОБА_13 уже повернулась, ОСОБА_10 обійшов будинок, вікна при цьому були закриті ОСОБА_7 він не зустрічав. Чоловік приїхав додому близько 02 год. 45 хв., а о 03 год. 07 хв. зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила про те, що сталося з її донькою ОСОБА_13 . Зазначила, що ОСОБА_9 була до пояса роздягнута, обличчя було синє, опухле, в спальні валявся ремінь, в будинку відчутний запах газу. Донька повідомила, що ОСОБА_7 мав намір позбавити її життя.
Свідок ОСОБА_10 вітчим неповнолітньої потерпілої, суду показав, що 26.08.2016 року зателефонувала ОСОБА_12 і повідомила про можливе пограбування у її будинку. У зв`язку із цим ОСОБА_10 залишився охороняти будинок в салоні транспортного засобу біля хвіртки. Близько 21 години ОСОБА_10 обійшов будинок, обсвітив ліхтарем усе подвір`я, вікна були зачинені, ОСОБА_7 він не зустрічав. ОСОБА_15 повернулася додому о 23 год. 30 хв., ОСОБА_10 поїхав додому о 02 годині 30 хвилин ночі. Пізніше дізнався про те, що сталося з ОСОБА_13 , у неї було опухле обличчя. В спальні будинку було відкрите вікно з наявними слідами болота від взуття, на підлозі лежав ремінь. ОСОБА_15 розповіла, що її побив ОСОБА_16 за відмову вступати з ним в статеві зносини, душив її ременем, внаслідок чого вона втратила свідомість.
Свідок ОСОБА_12 - бабка потерпілої ОСОБА_9 , суду показала, що близько 08 год. 27.08.2016 року від невістки дізналася про те, що сталося із онукою. Зазначила, що у останньої було опухле обличчя, на шиї слід від ременя. Зі слів ОСОБА_13 , коли вона повернулася з міста, вікно було відкрите, ОСОБА_7 лежав на дивані, а потім прийшов до неї в кімнату і почав домагатися її, однак, ОСОБА_9 чинила йому опір, обурившись на це ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження та душив ременем.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що 27.08.2016 року близького 03 години ночі, до нього прибігла його сусідка ОСОБА_15 , яка була побита та схвильована, обличчя опухле, на ногах кров. Зі слів останньої йому стало відомо, що ОСОБА_15 побив ОСОБА_16 . ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 пішов до будинку, в спальні був безлад, на підлозі був ремінь, на кухні відчув різкий запах газу, закрив комфорки газової плити та комфорку духовки.

Свідок ОСОБА_19 практичний психолог Гаївської школи І-ІІ ступенів, суду показала, що їй відомо про те, що 27.08.2016 року ОСОБА_9 побив ОСОБА_7 , після чого потерпіла перебувала в жахливому емоційному стані, налякана, опухле обличчя, гематоми. Вважає, що як на стадії досудового розслідування, так і в судовому засіданні ОСОБА_9 говорить правду, щиро та не придумано, будь якого тиску з боку працівників поліції не було. Зі слів ОСОБА_9 їй відомо про те, що ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження, про увімкнені конфорки газової плити та витік газу в будинку.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що з ОСОБА_7 перебувають у дружніх стосунках і знає його як добру, дружню людину.

Свідок ОСОБА_21 мати обвинуваченого ОСОБА_7 суду показала, що у її сина судомий синдром головного мозку, реагує миттєво на все. Їй відомо, що ОСОБА_22 перекидав кошти своїй дівчині, а коли ОСОБА_15 сказала, що його використано в цих цілях, ОСОБА_7 розізлився і кілька разів вдарив її.

Свідок ОСОБА_23 вітчим обвинуваченого ОСОБА_7 , суду показав, що йому відомо зі слів ОСОБА_7 , що той прийшов до ОСОБА_15 , з якою виник конфлікт, в ході якого вона образила ОСОБА_7 , тому він її кілька разів вдарив.

Крім показів потерпілої, свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 27.08.2016 року із фото таблицями, відповідно до якого було проведено огляд будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_12 бабусі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , під час якого було вилучено шкіряний ремінь коричневого кольору, який знаходився на місці вчинення злочину (том 1 а.к.п. 203, 204-207);

- висновком експерта №1378 від 30.11.2016 року, відповідно до якого при судово медичному обстеженні ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження - синці та голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, крововилив під кон`юнктиву правого ока, синці на лівому передпліччі на правому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки зліва, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу, внутрішньошкірні крововиливи обличчя та передньої поверхні шиї, які належать до легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), понад три доби до обстеження, можливо, в строк вказаний в постанові 27.08.2016 (том 1 а.к.п.211-212);

- додатком до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 від 01.09.2016 фотозображення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 (том 1 а.к.п. 217-222);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.10.2016 року, який проводився в приміщенні житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , під час якого потерпіла ОСОБА_9 вказує про обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, демонструє нанесення їй останнім тілесних ушкоджень та удушення шиї ременем (том 1 а.к.п. 232-234), та доданими до протоколу слідчого експерименту фототаблицями, на яких потерпіла ОСОБА_9 вказує та демонструє де і яким чином вчинялось ОСОБА_7 кримінальне правопорушення (том 1 а.к.п. 235-245);

- протоколом огляду речового доказу від 24.10.2016 року з фототаблицями, згідно якого було оглянуто шкіряний ремінь коричневого кольору (том 2 а.к.п 14, 15-17);

- висновком експерта №8 від 23.12.2016 року у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку (геморрагічне вогнище в лівій скроневій ділянці), синці та голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, крововилив під кон`юнктиву правого ока, садна обличчя, внутрішньо шкірні крововиливи обличчя та передньої поверхні шиї; садна шиї, тулуба, кінцівок, синці на лівому передпліччі на правому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки зліва, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_9 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, в строк та за обставин вказаних у постанові про призначення експертизи - 27.08.2016 року та за ступенем тяжкості належать: закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку (геморрагічне вогнище в лівій скроневій ділянці), синці на голові, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва, крововилив під кон`юктиву правового ока, внутрішньо шкірні крововиливи обличчя, садна обличчя - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я; внутрішньошкірні крововиливи та садна шиї, тулуба, кінцівок, синці на лівому передпліччі, правому передпліччі, на задній поверхні грудної клітки зліва, на правому стегні, в ділянці лівого колінного суглобу - до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація і морфологічні особливості названих вище тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 допускають можливість утворення внаслідок «ударів кулаками» та «здавлювання шиї ременем» (том 2 а.к.п. 19-21);

- оглянутим в судовому засіданні речовим доказом шкіряним ременем коричневого кольору, при огляді якого неповнолітня ОСОБА_9 зазначила, що саме цим ременем ОСОБА_7 душив її.

Колегія суддів критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо небажання настання смерті ОСОБА_24 та відносно того, що він не відкривав газові комфорки та не вчиняв ніяких дій, щоб позбавити життя потерпілу за допомогою газу, оскільки, його твердження спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, зазначене підтверджено показами потерпілої ОСОБА_9 , які є послідовними, аналогічними як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні, що підтверджує допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_19 .

Показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 підтверджується увімкнення комфорок газової плитки та духовки, які він, зайшовши до будинку, закрив. Наявність запаху природного газу також підтвердила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та її родичі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 .

Крім того, факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 та здійснення удушення її ременем підтверджується як показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , які в судовому засіданні показали, що приїхавши до будинку, де було вчинено кримінальне правопорушення, побачили ОСОБА_9 побитою, на шиї видно було сліди від ременя, який лежав на підлозі; так і іншими належними, достовірними та достатніми доказами, зокрема, висновком судово-медичної експертизи №1378 від 30.11.2016 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи №08 від 23.12.2016 року, відповідно до яких у потерпілої виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Характер, локалізація і морфологічні особливості названих вище тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 допускають можливість утворення внаслідок «ударів кулаками» та «здавлювання шиї ременем»; протоколом огляду місця події від 27.08.2016 року, відповідно до якого було вилучено шкіряний ремінь коричневого кольору, який знаходився на місці вчинення злочину, та який упізнала в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 , як такий, яким здушував її шию обвинувачений ОСОБА_7 ; протоколом огляду речового доказу від 24.10.2016 року, яким було оглянуто вказаний вище вказаний шкіряний ремінь.

Крім цього, вищевказані фактичні обставини кримінального правопорушення потерпілою ОСОБА_9 було підтверджено під час проведення слідчого експерименту 07.10.2016 року, де остання показала як обвинуваченим ОСОБА_7 наносились їй тілесні ушкодження, як останній здійснював удушення шиї. Вказаний слідчий експеримент проведено у відповідності до вимог КПК України, за участю психолога, без будь - якого тиску з боку працівників поліції, а тому у відповідності до положень статті 86 КПК України є допустимим та належним доказом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.1, ч.2 ст.84 КПК України).

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 1 статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вище зазначені обставини визнаються судом достатніми для того, щоб зробити безспірний і єдино правильний висновок про доводи щодо винуватості ОСОБА_7 , його перебування 27.08.2016 року в приватному будинку АДРЕСА_2 , нанесення ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в область голови та інші частини тіла, здавлювання шкіряним ременем шиї ОСОБА_9 із застосуванням фізичної сили з метою позбавлення життя останньої шляхом удушення, увімкнення газу на конфорках та газової духовки для його витоку в будинку з метою настання смерті ОСОБА_9 від удушення природнім побутовим газом, оскільки, дані факти знайшли своє безспірне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Постанова судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 18 червня 2015 року містить правовий висновок щодо розмежування закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі (вбивство) він інших злочинів, зокрема ст.122 КК України, а саме нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В даній постанові наданий правовий висновок щодо того, за яких фактичних обставин вчинені діяння, направлені на заподіяння смерті потерпілому, належить кваліфікувати як закінчений замах на умисне вбивство, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі винного, а за яких - припинення дій, спрямованих на заподіяння смерті потерпілому, слід визнати добровільною відмовою і кваліфікувати їх за ознаками складу злочину, передбаченого частиною першою статті 122 КК України.

Так, у вище вказаній постанові визначено, що відповідно до частини першої статті 15 КК України та положень пунктів 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом (пункт 3 постанови судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 18 червня 2015 року).

Характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 та механізм їх спричинення, знаряддя злочину, його спосіб, збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого частиною

другою статті 15 КК України, частиною першою статті 115 КК України і свідчать про те, що ОСОБА_7 у даному випадку діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть її смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від його волі. Прямий умисел на позбавлення життя та те, що він розумів наслідки своїх дій підтверджено і самим обвинуваченим ОСОБА_7 своїми показами, який підтвердив, що він розумів та усвідомлював, що таким способом (а саме коли він здавлював шию) міг позбавити останню життя.

Таким чином, здобуті на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази є належними, достатніми, отриманими у передбаченому КПК України порядку, внутрішньо погодженими між собою і в сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі (вбивство).

Висновки експертів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, як процесуальні джерела доказів, ґрунтуються на відомостях, які експерти сприймали безпосередньо та стали їм відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення досліджень, висновки експертів ґрунтуються на доказах, що визнаються судом належними та допустимими, на підставі яких судом встановлено наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та є доведеними, зокрема, щодо події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України (часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини (ч.1 ст.27 Конституції України).

Відповідно до абзацу 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997 року, №7, суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення.

Статтею 2 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненою в Римі 4 листопада 1950 року (ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, дата набрання чинності для України 11.09.1997 року) встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, №2 звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними злочинними діями незаконно посягнув на позбавлення ОСОБА_9 життя, що визнається Конституцією України найвищою соціальною цінністю.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, №2 звернуто увагу на те, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (пункт 2 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року, №2).

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.1, 2, 3 ст.50 КК України).

Колегія суддів при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості. При цьому колегія суддів враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного посередньо характеризується по місцю проживання, що стверджується довідкою, виданою Войнашівською сільською радою Барського району Вінницької області №1469 від 01.09.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_7 схильний до вчинення правопорушень, раніше не судимий, відсутність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання та відсутність відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, з врахуванням положень ч.2 ст.68 КК України.

До набрання вироком законної сили з метою запобігання ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, відносно ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши останнього під варту із зали суду.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до положень ч.9 ст.100 КПК України.

Щодо позовних вимог законного представника потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальних збитків, зокрема, коштів, витрачених потерпілим на придбання лікарських засобів за час перебування на стаціонарному лікуванні, благодійних внесків, коштів для подальшого лікування, всього на загальну суму 3190 гривень 92 копійки, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Майновою шкодою є наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно - небезпечного діяння чи незаконного рішення, дії чи бездіяльності правоохоронного або судового органу, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому обмеженні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, № 6 орієнтує суди на те, що якщо потерпілий у зв`язку з каліцтвом несе додаткові витрати на медичну і соціальну допомогу, ці витрати, потреба і тривалість яких у відповідних випадках підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) або судово-медичної експертизи, підлягають стягненню із заподіювача шкоди (витрати на додаткове харчування, придбання ліків, протезування, сторонній або побутовий догляд, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних транспортних засобів, їх капітальний ремонт, придбання пального і гаражних приміщень для них тощо) відповідно до ст.455 ЦК України. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: компенсація витрат на додаткове харчування визначається на підставі раціону харчування, розробленого Міністерством охорони здоров`я, і довідки місцевих органів державної виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про середні ціни на продукти у відповідний період їх придбання або довідки організацій торговельної мережі чи управлінь ринками; витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, речей догляду за потерпілим визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість. Потерпілому компенсуються витрати на проїзд до місця лікування і назад. У разі необхідності супроводу потерпілого особі, яка його супроводжує, компенсується проїзд туди й назад, а також сплачуються добові і компенсуються витрати на житло відповідно до законодавства про службові відрядження.

Докази, подані законним представником потерпілої ОСОБА_10 для підтвердження витрат на придбання ліків, являються належними, оскільки, їх зміст свідчить про придбання медикаментів, призначених лікарем, в наявних чеках вбачається, які саме ліки та в якій кількості вони придбавались, що відповідає списку призначення медикаментів лікарем.

Витрати на придбання лікарських засобів за час перебування на стаціонарному лікуванні після вчиненого відносно ОСОБА_9 злочину у Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні, остання перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 27.08.2016 року по 07.09 2016 року, підтверджується випискою з медичної картки стаціонарною хворого №10639 від 07.09.2016 року (том 1 а.к.п. 57-58).

Окрім цього, потерпіла ОСОБА_25 з моменту вчиненого злочину і по даний час періодично лікується в КУ «Барська центральна районна лікарня», що підтверджується відповідними записами в амбулаторній картці хворої ОСОБА_9 (том 1 а.к.п. 57-58).

З наданих представником потерпілої доказів можливо визначити, що витрати по придбанню ліків понесені саме представником потерпілої ОСОБА_10 та саме на лікування і відповідно зазначені витрати є виправданими, підтверджені медичною документацією та іншими належними доказами.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги законного представника потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальних збитків, яких вона зазнала в результаті кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , є доведеними та належним чином підтвердженими, тому підлягають задоволенню, однак, частковому з огляду на наступне.

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальних збитків, понесених ОСОБА_10 внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, законним представником потерпілої надано квитанцію до прибуткового касового ордера за №1207/1 від 02.09.2016 року, відповідно до яких потерпілою ОСОБА_9 у БО «БФ «Здорова родина» сплачено благодійні внески на загальну суму 500 гривень. Вказану квитанцію колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, благодійні внески не є додатковими витратами на медичну допомогу, що не охоплюється змістом майнової шкоди, яка підлягає стягненню із заподіювача шкоди.

З врахуванням вище вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог законного представника потерпілої ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної шкоди з наступного розрахунку: 3190 грн. 92 коп. (сума матеріальних збитків, заявлена законним представником потерпілої) 500 грн. (благодійних внесків, сплачених потерпілою ОСОБА_9 у БО «БФ «Здорова родина») = 2690 грн. 92 коп. (розмір матеріальних збитків, що підлягаю стягненню з обвинуваченого.

При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_10 законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, про стягнення моральних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів виходить з наступного.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегією суддів враховується тяжкість і суспільна небезпека кримінального правопорушення, характер, обсяг та глибина страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 , зокрема, душевні страждання та переживання з приводу вчиненою відносно неї злочину ОСОБА_7 , а саме замахом на позбавлення її життя, перебування неповнолітньої потерпілої на межі життя та смерті внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , що зумовило зміни у її світогляді, самооцінці, фізичному стані; тимчасове погіршення її фізичних та психосоматичних здібностей, що виразилось в різкому погіршенні стану її здоров`я; необхідність вжиття додаткових зусиль до організації життя потерпілої, його звичного ритму. Так, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від злочину неповнолітню ОСОБА_9 взято на «Д» облік у лікаря дитячого невролога з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, стресовий посттравматичний розлад, що підтверджується довідкою (наданою у відповідь на адвокатський запит) №13 від 15.01.2017 року, виданою головним лікарем комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Вінницької області (том 1 а.к.п. 64).

Згідно довідки, виданої лікарем - психотерапевтом комунальної установи «Барська центральна районна лікарня» Вінницької області від 11.01.2017 року №17, за результатами огляду ОСОБА_9 , яка звернулася на прийом 07.12.2016 року встановлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад, у зв`язку із чим заведено медичну документацію, призначено лікування когнітивно поведінкова психотерапія, з 07.12.2016 року остання перебуває на обліку у лікаря - психотерапевта (том 1 а.к.п. 65).

Вище приведені обставини підтверджують те, що неповнолітній ОСОБА_9 дійсно було завдано значної моральної шкоди, в зв`язку з чим остання змушена постійно відвідувати лікарів - невролога та психотерапевта, і потребує тривалої психотерапії та реабілітації.

Законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 заявлено цивільний позов і встановлено кількісну ознаку (грошовий еквівалент) моральної шкоди, заподіяної її, в розмірі 100000 гривень.

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів у процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшла висновку про часткове задоволення вимог законного представника потерпілої, оскільки, заявлений нею цивільний позов із встановленим грошовим еквівалентом, а саме 100000 гривень, належним чином не доведено, не надано достатніх підтверджень його розміру. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 частково визнається цивільний позов в частині стягнення моральних збитків, завданих його злочинними діями.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 118 КПК витрати на правову допомогу являються процесуальними витратами.

Частиною 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_10 - законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , здійснено процесуальні витрати, зокрема, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень, що підтверджується умовами та порядком розрахунків - додатком №1 до договору №20/07-В1 про надання правової допомоги від 04.01.2017 року (том 1 а.к.п. 67 ), квитанцією №1 до договору про надання правової допомоги №20/07-В1, виданою 04.01.2017 року адвокатом адвокатського об`єднання Вінницької обласної колегії адвокатів ОСОБА_26 , тому колегія суддів в силу статті 124 КПК України приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої здійснені її законним представником ОСОБА_10 витрати на правову допомогу, оскільки, їх розмір та підстава документально підтверджені. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні визнаються вимоги ОСОБА_10 - представника потерпілої ОСОБА_9 , щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років 4 місяців позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу застосувати відносно засудженого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 23 березня 2018.

Речові докази по справі:

- шкіряний ремінь коричневого кольору, поміщений до полімерного пакету, залишити при матеріалах кримінального провадження, де він і знаходиться.

Цивільний позов, заявлений представником потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_27 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 2690 (двох тисяч шістсот дев`яносто) гривень 92 копійок; 45000 (сорока п`яти тисяч) гривень моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_10 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення в суді негайно вручити засудженому, захиснику, прокурору, копію надіслати потерпілій та її законному представнику.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3