Єдиний унікальний номер справи 185/9436/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року. Павлоградський міськрайонний суд Діпропетровської області у

складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

педагога - ОСОБА_6 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого

ОСОБА_8 ,

представника неповнолітнього потерпілого -

ОСОБА_9 ,

секретаря ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000465 від 16.02.2017 року за клопотанням про застосування до:

неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який

не досяг віку кримінальної відповідальності, який народився в м. Павлограді
Дніпропетровської області, навчається у 6-Б класі
Павлоградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8, громадянина України,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , не перебуваючого на обліку у відділі
молодіжної превенції Павлоградського ВП, примусових заходів виховного характеру

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Неповнолітній ОСОБА_3 , 16.02.2017 року, приблизно о 13.35 годині направлявся з Павлоградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8, розташованої по вулиці Західно-донбаській м. Павлограда Дніпропетровської області, через поле у напрямку вилиці Будівельної м. Павлограда Дніпропетровської області, разом зі своїм однокласником ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де між ними, під час розмови, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виникла словесна сварка через те, що ОСОБА_3 ображав ОСОБА_7 , в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , 16 лютого 2017 року, приблизно о 13.40 годині, знаходячись на вищевказаному полі, в ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_7 спереду та поклавши обидві свої руки останньому на плечі, повалив його на землю на спину, та сів ОСОБА_7 на ноги в області живота обличчям до нього. Далі ОСОБА_7 своєю правою рукою намагався відштовхнути від себе ОСОБА_3 , але останній, продовжуючи реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, свідомо, при відсутності стану необхідної оборони чи її перевищення, як і поза станом раптово виниклого сильного душевного хвилювання, своєю лівою рукою прижимав ОСОБА_7 до землі, а своєю правою рукою схопив кисть лівої руки ОСОБА_7 , яка була зібрана у кулак та зігнута в лікті, та почав давити її вниз до землі, в результаті чого вивернув ліву руку ОСОБА_7 в зовнішню сторону. Далі ОСОБА_3 встав з ОСОБА_7 , та продовжуючи свій злочинний намір направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс не менш ніж два удари обома своїми ногами в область передпліччя лівої руки ОСОБА_7 .
Своїми навмисними злочинними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спричинив потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 107, від 15.05.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівого передпліччя , в середній третині зі зміщенням уламків. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету (предметів) який діяв за ударно - здавлюючим механізмом з місцем прикладення діючої сили у вищевказану область та за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).
Прокурор ОСОБА_2 просив задовольнити клопотання, застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , який не досяг віку кримінальної відповідальності примусові заходи виховного характеру.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 суду показав, що з обставинами, які викладено в клопотанні прокурора він згоден у повному обсязі. Так, у лютому місяці 2017 року, більш точної дати він не пам`ятає, приблизно о 13 годині, він зі своїми однокласниками йшли зі школи через поле у напрямку вилиці Будівельної м. Павлограда, де між ним та ОСОБА_7 виникла сварка. Він повалив на землю ОСОБА_7 , сів на нього, схопив кисть лівої руки ОСОБА_7 , та почав давити її вниз до землі, поки останній не став кричати. Вважає, що саме від його дій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, які зазначені в висновку судово-медичної експертизи, та просить пробачення у потерпілого.
Законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що про події від 16.02.2017 року їй стало відомо від її сина - ОСОБА_3 , та вона погоджується з обставинами, які зазначені в клопотанні прокурора. Син навчається в школі задовільно, на обліку у лікарів не перебуває, та для нього є всі умови для належного виховання. Просить суд передати сина під її нагляд. Позовні вимоги визнає в частині відшкодування майнової шкоди. Моральну шкоду просить суд зменшити, так як у неї на утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина, вона отримає мінімальну заробітну платню, та її чоловік офіційно не працює. В іншій частині позову просить суд відмовити.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 16.02.2017 року, приблизно о 13.35 годині, він зі своїми однокласниками йшли зі школи через поле у напрямку вилиці Будівельної м. Павлограда, де між ним та ОСОБА_3 виникла сварка, де ОСОБА_3 напав на нього, вивернув ліву руку та зломив її.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що 16.02.2017 року на її номер телефону подзвонила невідома жінка та повідомила, що її сина побили. Один із присутніх хлопців їй повідомив, що відбулась бійка між її сином та ОСОБА_3 , який стояв у стороні та плакав. Просить суд призначити покарання ОСОБА_3 на розсуд суду, та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
Заслухавши показання учасників провадження дослідивши дані на ОСОБА_3 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Частиною 1 ст. 498 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинене це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, чи слід застосовувати до нього примусові заходи виховного характеру, якщо слід то які саме.

Допитавши неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , їх законних представників, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Так, дії ОСОБА_3 підпадають під ознаки діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Разом з тим слід зазначити, що вказане діяння було вчинене ОСОБА_3 у віці від одинадцяти років до настання віку з якого настає кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 122 КК України.

Відтак, до ОСОБА_3 мають бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а клопотання з цього приводу повинно бути задоволено.

Вирішуючи питання, який саме примусовий захід виховного характеру має бути застосований до ОСОБА_3 суд враховує, що останній виховується в повній сім`ї, має належні та достатні для навчання та розвитку умови, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має позитивну характеристику з місця проживання, при цьому, з інформації з навчального закладу Павлоградської ЗШ І-ІІІ ступенів № 8 вбачається, що ОСОБА_3 по характеру емоційний, буває нестриманим, схильний до порушення поведінки, але на зауваження реагує. Разом з цим педагогічний колектив відзначає охайність ОСОБА_3 , відсутність шкідливих звичок, спілкується у класі з усіма дітьми, бере участь в житті класу, фізичний та психічний розвиток відповідає віку. Законний представник ОСОБА_5 завірила суд про те, що син не вийшов з під її контролю, піддається виховному впливу та заходам з цього приводу, не має намірів вчиняти правопорушення, та виправив свою поведінку по відношенню до оточуючих.

Отже, з урахуванням наведених мотивів, та беручи до уваги вимоги, передбачені ст.105 КК України а також думку учасників розгляду клопотання, суд приходить до висновку, що до неповнолітнього ОСОБА_3 мають бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та передання під нагляд батьків.

Згідно ч.1 ст. 1178 Цивільного кодексу України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою, якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров`я чи іншого закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Суд вважає, що позовні вимоги представника потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди слід задовольнити у розмірі 1134 грн. 22 коп., що підтверджується копіями чеків на придбання ліків.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичнійабо юридичній особінеправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`їчи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що позовні вимоги представника потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити у розмірі 10 000 грн., що виразилось у спричиненні морального та фізичного страждання, які потягли негативні зміни у житті потерпілого. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 переніс фізичний біль, та пережив емоційний стрес, тривалий час знаходився на лікуванні, та змінив місце навчання.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Розрахунок витрат на правову допомогу здійснюється з урахуванням положень п.3,4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», п.1,2,6 ч.19, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги представника потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування судових витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн. необхідно залишити без розгляду, та рекомендувати звернутися до суду для вирішення вказаного питання в цивільному порядку.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» при подачі до суду позову позивач зобов`язаний сплати судовий збір у розмірі, передбаченому вказаним законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 вказаного Закону є пільги у позивачів щодо сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог представника потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування судових витрат на сплату судового збору в сумі 704,80 грн. слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 500, ст. 501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру - задовольнити.

До неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосувати примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати під нагляд матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 терміном на три роки.

Стягнути з ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) грн. 22 коп. майнової шкоди, та 10 000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

В частині позовних вимог представника потерпілого - ОСОБА_9 про стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги - залишити без розгляду.

В частині позовних вимог представника потерпілого - ОСОБА_9 про відшкодування судових витрат на сплату судового збору - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .