Дата документу Справа № 317/2575/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/296/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2575/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку з державною установою «Біленківська виправна колонія (№99)», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2017 року, якою

відмовлено у задоволенні подання в.о. начальника державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Згідно ухвали, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 випливає, що ухвалене судом рішення є незаконним та необґрунтованим, останній вважає, що суд не взяв до уваги та неналежно оцінив усі обставини у справі, які, на його думку свідчать про те, що він довів своє виправлення. Звертає увагу, що до такої думки, окрім нього та адміністрації колонії також дійшов і прокурор, який приймав участь в судовому засіданні.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; представника адміністрації колонії, який підтримав доводи засудженого; прокурора, який вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга засудженого, такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 06.08.2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Станом на 17.08.2017 р. відбув більш як 2/3 строку покарання. Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.12.2014 року. Під час тримання у слідчому ізоляторі м. Запоріжжя допустив 4 порушення порядку відбування покарання, заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 07.02.2016 року. За період відбування покарання допустив 9 порушень установленого порядку відбування покарання. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 2 заохочення правами начальника установи та 3 заохочення правами начальника відділення СПС. На виробництві установи працевлаштований різноробочим на дільниці «Поліетилен», до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно, вказані завдання виконує якісно та вчасно. За вироком суду цивільного позову не має. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги, приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни, провину у скоєному злочині визнає.
Суд першої інстанції дослідивши матеріали провадження дійшов висновку, що за весь час відбування покарання поведінка засудженого не була стабільно позитивною і активною, а відтак останній не довів своє виправлення і перевиховання. Судом взято до уваги, що ОСОБА_7 при п`яти заохочення за час відбування покарання мав тринадцять стягнень.
Судом було враховано, що ОСОБА_7 працевлаштований, однак взято до уваги те, що згідно довідки про індивідуальну оцінку ризиків від 02.03.2017 р., що міститься в особовій справі засудженого, ОСОБА_7 характеризується негативно, до праці ставиться неналежно, не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. При цьому начальник відділення СПС та психолог зазначили про необхідність визначення для нього закритих умов.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_7 почав працювати лише з липня 2016 року, тоді як покарання в ДУ «Біленківська виправна колонія (№99)» відбуває з 07.02.2016 року.
Суд також врахував, що до програми диференційованого виховного впливу засуджений просив його зарахувати у травні 2017 року, тобто у час, що передував зверненню із вказаним поданням.
При прийнятті остаточного рішення, суд звернув увагу на те, що в матеріалах особової справи наявна постанова про накладення дисциплінарного стягнення від 01.12.2016 р., яка не відображена ані в поданні, ані в характеристиці, ані в довідці про стягнення та заохочення. За її змістом засуджений намагався сховати мобільний телефон, що є грубим порушенням умов відбування покарань. Хоча згідно даної постанови із засудженим проведено лише профілактичну бесіду, яка фактично не є дисциплінарним стягненням, однак дане порушення було враховане судом як характеристика поведінки засудженого за увесь час відбування покарання.
За вироком суду ОСОБА_7 має цивільний позов на суму 13562,00 грн., хоча матеріали подання відомостей про це не містять. Даний позов дотепер у повному обсязі залишається невідшкодованим.
Попередня характеристика від 14.09.2016 р. відносно ОСОБА_7 є посередньою.
Раніше, рішеннями комісії колонії від 17.03.2016 року і 16.09.2016 року (згідно характеристики, а.с.5), засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм передбачених ст.100 КВК України і ст.82 КК України.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 з достатньою переконливістю, не довів своє виправлення, його поведінка змінилися на кращій бік лише останнього часу, а до того моменту вона була негативною, і тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання ДУ «Біленківська виправна колонія (№99)» для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Доводи, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали районного суду і застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2017 року якою відмовлено у задоволенні подання в.о. начальника державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4