Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/24/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368-3 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2018 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000059 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого логістом в товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа «Деметра», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограді, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
Вирішено питання про судові витрати, речові докази у провадженні

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10

захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що вони вчинили одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за таких обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді інспектора відділення ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області, будучи капітаном міліції, працівником правоохоронного органу, службовою особою, що постійно здійснює функцію представника органу виконавчої влади, обіймаючи постійно посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, та ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, будучи лейтенантом міліції, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, службовою особою, що постійно здійснює функцію представника органу виконавчої влади, обіймаючи постійно посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, обвинувачуються в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
20.04.2015 року о 16 год. 38 хв. до чергової частиниКіровоградського МВ УМВС України в області по-телефону «102» УМВС України в області повідомили, що по вулиці 50-років Жовтня в місті Кіровограді, поруч з торгівельним центром «Плазма» водій автомобіля марки «Жигулі» білого кольору державнийномерний знак НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода.
Слідчий СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_13 вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочав досудове розслідування в кримінальному провадженні 0003229 за вказаним фактом, з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України.
Інспектор відділення ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області капітан міліції ОСОБА_7 та слідчий СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області лейтенант міліції ОСОБА_14 використали обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди з участю водія ОСОБА_15 , як привід на одержання ними неправомірної вигоди для себе за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за вирішення питання щодо непритягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що вони, приблизно 20.04.2015 року в місті Кіровограді, перебуваючи в службових та дружніх стосунках один з одним домовились на умисне спільне використання службових повноважень з метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_16 , за попередньою змовою групою осіб, поєднану з вимаганням такої неправомірної вигоди в виді грошових коштів за непритягнення ОСОБА_16 до кримінальної відповідальності по ч. 1 ст. 286 КК України.
Так, редакція пред`явленого обвинувачення містить посилання про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний план, діючи як співвиконавці, 20.04.2015 року, зокрема ОСОБА_7 в розмові з ОСОБА_15 в приміщенні Кіровоградського ВДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, по вулиці Панфіловців 22, в м. Кіровограді, вказав останньому, що виключно за хабар в сумі 300 доларів США він спільно з ОСОБА_9 , не притягнуть його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. ОСОБА_15 вимушено погодися на вимогу ОСОБА_7 щодо необхідності передачі неправомірної вигоди, з метою запобігання настання для себе негативних наслідків у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності.
Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як співвиконавці, за попередньою змовою домовились про зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_15 , яка відбулась о 08 годині 40 хвилин, 22 квітня 2015 року, поруч з магазином «Строй Пасаж», по проспекту Університетський, в місті Кіровограді, де ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_15 першу частину неправомірної вигоди в сумі 1700 гривень, за вирішення питання щодо непритягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цього ж дня, тобто 22.04.2015 року, інспектор відділення ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_7 діючи на досягнення спільної з ОСОБА_9 злочинної мети, шляхом використання кожним з них своїх службових повноважень з метою одержання неправомірної вигоди за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з вимаганням такої неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів, домовився з ОСОБА_15 про наступну зустріч 22.04.2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин по АДРЕСА_3 , поруч з приміщенням ВДАІ з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області, для передачі слідчому СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_9 , 1000 грн. за вирішення ними питання щодо непритягнення ОСОБА_17 до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Також обвинувачуються, що 22.04.2015 року, приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_9 , діючи для досягнення спільної з інспектором відділення ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_7 злочинної мети, зустрівся з ОСОБА_15 по вул. Панфіловців, поруч з приміщенням ВДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району при УМВС України в Кіровоградській області, де повернув ОСОБА_15 автомобіль марки ВАЗ 21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 та одержав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду в сумі 1000 гривень, за вирішення питання щодо непритягнення ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 368 КК України.

За результатами судового розгляду суд дійшов висновків про недоведеність вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Виправдовуючи обвинувачених, суд виходив із того, що протокол огляду місця події від 22.04.2015 року, під час проведення якого у ОСОБА_9 виявили і вилучили заздалегідь ідентифіковані кошти на суму 1000 грн., протокол обшуку від 23.04.2015 року, під час проведення якого у службовому кабінеті ОСОБА_7 виявили і вилучили частину грошових коштів, а також результати негласних слідчих (розшукових) дій (аудіо,- відеозаписи) є неналежними доказами, у зв`язку з чим, дійшов висновку, що в цьому кримінальному провадженні не доведено, що є предмет неправомірної вигоди.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винними: ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією майна; на підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання капітана міліції, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією майна; на підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання капітана міліції. Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 судові витрати в загальній сумі 4267, 34 грн.

Вважає, що вирок районного суду є незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, виправдовуючи обвинуваченого суд зазначив, що протокол огляду місця події від 22.04.2017 року, в ході якого у ОСОБА_9 виявили і вилучили заздалегідь ідентифіковані кошти на суму 1000 грн., є недопустимим доказом з тих підстав, що орган досудового розслідування істотно порушив права та свободи людини, однак, на думку апелянта, судом не враховано, що огляд місця події проводиться відповідно до ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та при його проведенні дозволяється вилучення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження. У даному випадку предмет неправомірної вигоди (грошові кошти 1000 грн.) є річчю, яка має значення для провадження та вилучені в сумці ОСОБА_9 ,

Що стосується твердження суду з приводу недопустимості протоколу обшуку від 23.04.2015 року, у зв`язку з тим, що після перегляду в судовому засіданні протоколу відеозапису обшуку службового кабінету ОСОБА_7 суд виявив 5 умов, кожна з яких сама по собі свідчить про неналежність цього виду доказу через недостовірність та необ`єктивність отриманих під час її проведення результатів, то апелянт вказує на те, що кримінальним процесуальним кодексом України, зазначено які докази можуть бути недопустимими, при цьому такої підстави, як неналежність виду доказу, через недостовірність та необ`єктивність отриманих під час її проведення результатів, кримінальний процесуальний кодекс не передбачає.

Разом з тим, твердження суду про неможливість перевірки судом, чи насправді негласні слідчі розшукові дії проводила особа, яку на це уповноважив слідчий, є незаконними, оскільки суд взагалі не взяв до уваги та не оцінив докази правомірності проведення НС(Р)Д, хоча прокурором як докази додавались: постанови прокурора про доручення проведення НС(Р)Д від 21.04.2015 та 22.04.2015; постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину від 21.04.2015 та 22.04.2015; ухвали слідчого судді апеляційного суду Кіровоградської області ( ОСОБА_18 ) від 21.04.2015 та 22.04.2015.

Крім того, апелянт не погоджуючись з твердженням суду з посиланням на Закон України «Про засади запобігання та протидію корупції», про визнання свідка ОСОБА_15 недобровісним викривачем, у зв`язку з тим, КПК не передбачає такого статусу.

Звертає увагу, що свідок ОСОБА_19 , показання якого суд визнав недопустимими, взагалі не був допитаний до кінця у зв`язку з його станом, але даний свідок взагалі в наступні судові засідання не з`являвся.

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 подав заперечення, в яких просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування поданих заперечень посилається на те, що сторона обвинувачення не надала суду допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство, дослідження матеріалів кримінального провадження, заслухавши прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та я в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_12 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний та обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.
Стаття 17 КПК України встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
Положення ст.ст. 370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, які їм інкримінувалися органом досудового розслідування, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та вказав, що вина обвинувачених є недоведеною, так як під час судового розгляду не було доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, районний суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку були дослідженні всі надані стороною обвинувачення докази.
Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду провадження.
Кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 368 КК України, настає за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 протягом усього кримінального провадження свою вину не визнавав. Стверджував, що ніяких дій з вимагання у ОСОБА_15 грошей не вчиняв, напроти казав потерпілому що він не потребує будь-якої вигоди для себе, нашкодити інтересам ОСОБА_15 не міг, та навпаки позичив йому кошти, щоб той допоміг потерпілому, збитому ним пішоходу у лікарні. Він пішов йому назустріч та надав свої кошти, але розписки про надані кошти ОСОБА_15 він не вимагав, оскільки ОСОБА_15 запевнив його про повернення боргу. Після відвідування наркологічного диспансеру, він разом з ОСОБА_15 прибув до приміщення ДАІ, де слідчий ОСОБА_9 здійснював оформлення матеріалів ДТП. Транспортний засіб, на якому ОСОБА_15 вчинив ДТП, був поміщений слідчим на штрафний майданчик. Ні він, ні слідчий ОСОБА_9 не вимагали від ОСОБА_15 ніякої грошової винагороди. Після чергування він декілька днів був вільний, з ОСОБА_9 не зустрічався, телефонних розмов не вів. Через добу він зустрівся з ОСОБА_15 біля магазину «Строй Пасаж», і ОСОБА_15 повернув йому позику, якою він розпорядився, внісши всю суму на свій поточний розрахунковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк». У салоні автомобіля він написав на папері адресу слідчого, оскільки ОСОБА_15 мав намір отримати від слідчого постанову про закриття кримінального провадження. ОСОБА_15 висловив бажання віддячити ОСОБА_7 , на що останній відповів, що йому нічого не треба, і він не збирається за це сідати за грати.

Судом також встановлено, що ОСОБА_20 протягом усього кримінального провадження свою вину не визнавав. Зазначив, що працював слідчим Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області. 20 квітня 2015 року він знаходився на добовому чергуванні, йому зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що стався наїзд на пішохода. При виїзді на місце пригоди до магазину «Плаза», з`ясувалося, що потерпілого ОСОБА_21 забрали до Кіровоградської обласної лікарні, а водій ОСОБА_15 поїхав за ним. Після огляду місця події вони поїхали до Кіровоградської обласної лікарні. Потерпілий вже зустрічався з водієм ОСОБА_15 і відмовився писати заяву про притягнення винного до відповідальності. Отримавши довідку про стан здоров`я потерпілого, вони поїхали до наркодиспансеру, а потім до приміщення ВДАІ, де він, як слідчий займався оформленням матеріалів ДТП. Там він відібрав пояснення від водія ОСОБА_15 , помістив автомобіль на штрафний майданчик, з чим ОСОБА_15 погодився. ОСОБА_15 був поінформований про те, що в результаті ДТП потерпілий отримав незначні пошкодження. Діючи в рамках кримінального процесуального закону та відомчих інструкцій, 21 квітня 2015 року він вніс відомості про ДТП до ЄРДР. 22 квітня 2015 року йому подзвонив ОСОБА_7 і повідомив, що ОСОБА_15 наполягає на поверненні ТЗ, в зв`язку з тим, що немає підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності. ОСОБА_9 погодився з цим, так як відповідно довідки на потерпілого ОСОБА_21 , останній отримав тілесні ушкодження, що виключали притягнення водія до кримінальної відповідальності. В цьому випадку, підстав подальшого тримання ТЗ не було. Він повідомив ОСОБА_7 , що прибуде в 14 год. на штраф майданчик і поверне ТЗ. Але ОСОБА_15 на цей час не з`явився. Тоді він знов подзвонив ОСОБА_7 і попросив надати номер телефону ОСОБА_15 . Він набрав ОСОБА_15 і з`ясував, що той чомусь поїхав до СУ УМВС в області і наполягає видати автомобіль саме в цей день, не відкладати на наступний день. В цей час він був зайнятий іншими справами, а коли звільнився подзвонив ОСОБА_15 і повідомив його, що він може їхати на штрафний майданчик за своїм автомобілем. В 16 год. ОСОБА_9 прибув до штраф майданчика і чекав ОСОБА_17 . При цьому подзвонив ОСОБА_7 і попросив нагадати ОСОБА_15 про необхідність надати йому водійське посвідчення. Через деякий час приїхав ОСОБА_15 на таксі. Вони зайшли на територію штрафного майданчика, де він надав ОСОБА_15 планшетку, ручку та папір для написання розписки. Коли ОСОБА_15 написав розписку, він повернув планшетку з розпискою, а ручка залишилася у нього в руці. Потім вони з ОСОБА_15 вийшли на вулицю і зупинилися біля воріт. Він повідомив ОСОБА_15 про те, що транспортний засіб зберігався безоплатно, він не буде притягнутий до кримінальної відповідальності, але буде притягнутий до адміністративної відповідальності зі сплатою штрафу біля 360 грн., а також нагадав, що в зв`язку з цим необхідно передати документи ОСОБА_7 . При цьому ОСОБА_15 вкинув ручку в його сумку. Через декілька хвилин ОСОБА_9 був затриманий працівниками ВВБ. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_15 підкинув йому до сумки разом з його ручкою гроші, про що він з ним не домовлявся. З ОСОБА_7 також розмов щодо передачі йому коштів від ОСОБА_15 не було. Його обшукали та вилучили із сумки 1000 грн.

Разом з цим, з пояснень свідка ОСОБА_15 , визначено, що з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він знайомий з моменту ДТП та послідуючих подій, неприязних стосунків у них немає. Вказує, що 20.04.2015 року, по вулиці 50-років Жовтня в м. Кіровограді, поруч з торгівельним центром «Плазма» він керував автомобілем «ВАЗ 2105» де допустив наїзд на пішохода, який переходив дорогу в невстановленому місці. Для оформлення ДТП приїхали ОСОБА_7 , слідчий ОСОБА_9 та ще один невідомий йому співробітник. ОСОБА_7 запитав чи є у нього всі документи на автомобіль, на що він дав ствердну відповідь, після цього ОСОБА_7 сказав йому сісти у автомобіль ОСОБА_7 , де зазначив що йому загрожує покарання від 3 до 5 років позбавлення волі та сказав йому, щоб той їхав негайно до лікарні та намагався все владнати з потерпілим мирним шляхом, але до потерпілого його не пустили. Згодом до лікарні приїхали ОСОБА_7 , ОСОБА_20 та ще один співробітник на їхній машині. ОСОБА_7 повідомив, що може вирішити цю справу, але одразу не повідомив яким саме чином. Потім вони приїхали на Панфіловців, до приміщення ДАІ, де ОСОБА_7 та ОСОБА_20 почали заповнювати якісь документи, які саме він не знає. Потім запитали чи є в нього якісь зв`язки чи родичі, які б могли вирішити його ситуацію, після того як він відповів, що не має таких зв`язків ОСОБА_7 йому запропонував, що за 500 доларів він зможе закрити цю справу, але з огляду на те, що ОСОБА_15 хороший хлопець він це зробить за 300 доларів. На що він повідомив, що таких грошей у нього не має і йому потрібно обдзвонити родичів чи друзів, що зібрати дану суму, але даних коштів зібрати не вдалось і він попросив перенести все на завтра. На наступний день, за порадою знайомих, він звернувся до органів внутрішньої безпеки та написав заяву, що в нього вимагають хабар. 22.04.2015 року зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що в нього є кошти та запитав яким чином він може йому їх передати, на що ОСОБА_7 відповів, що вони мають зустрітися на парковці біля магазину «Строй Пасаж». Коли він туди приїхав там стояла машина Тойота Кемрі чорного кольору. Після того, як він сів до машини, ОСОБА_7 почав його возити по вулицях міста і вони розмовляли про те, що ОСОБА_15 знайшов тільки частину коштів. Вони поїхали до заводу «Креатив», згодом на ринок «Престиж», потім на вул. Беляєва і поруч з обласною лікарнею на стоянці для автомобілів ОСОБА_7 дістав з бардачка конверт і сказав, щоб він поклав гроші сюди (до блокнота). Потім ОСОБА_7 написав на папірці - «А остальні 1000 гривень віддаси слідчому», і він поїхав. Через деякий час він зустрівся на штраф майданчику з ОСОБА_20 , як вони попередньо домовлялись по телефону. На штраф майданчику він оглянув машину, яка була ціла, а ОСОБА_22 йому повідомив, що зараз через півгодини приїде начальник штрафмайданчика та віддасть йому машину, а також спитав чи приніс він те, про що вони домовлялися, і коли він сказав, що приніс, ОСОБА_20 відкрив сумку і сказав, що він поклав туди, він поклав гроші до сумки, після чого ОСОБА_20 її закрив та пішов в сторону ДАІ.
Вказує, що ОСОБА_7 в нього вимагав 300 доларів. На стоянці біля обллікарні він передав ОСОБА_7 1300 грн., які йому дала його мати. Зазначає, шо ці кошти описувались. Потім 22.04.2015 року він передав ОСОБА_23 ще 1700 гривень на зупинці «Сільгосптехніка», ці гроші не пам`ятає де брав. Чого саме 1000 гривень потрібно було віддати ОСОБА_22 він не знає. Жодних коштів ні потерпілому, ні працівникам лікарні на лікування потерпілого він не передавав, гроші у ОСОБА_23 в сумі 1000 гривень теж не отримував.
До жодного виду відповідальності за скоєння ДТП він не притягувався, працівники органів безпеки також йому не пропонували звільнення від юридичної відповідальності за надання ним пояснень щодо ОСОБА_7 .
Особистої розмови з ОСОБА_20 щодо надання грошей за непритягнення до юридичної відповідальності не було. У близьких чи друзів також такої розмови не було. ОСОБА_20 також особисто не пропонував такого. ОСОБА_7 також не казав, що ОСОБА_20 чекає на гроші.
Зазначає, що 21.04.2015 року подав заяву до відділу внутрішньої безпеки про вимагання грошей. Чи писав він в заяві про ОСОБА_20 не пам`ятає. Потім його відвезли до СБУ і він там також написав заяву, чи писав прізвище ОСОБА_22 також не пам`ятає. Вказує, що на той момент не знав, що він не може бути притягнений до кримінальної відповідальності, оскільки у потерпілого були після ДТП лише легкі тілесні ушкодження, у СБУ йому теж про це не казали. Коли саме він сказав правоохоронцям що має передати гроші ОСОБА_20 та де він взяв тоді кошти не пам`ятає. Зазначає, що ОСОБА_20 йому подзвонив коли він знаходився біля пам`ятника ОСОБА_24 на ОСОБА_25 та сказав щоб він чекав його біля штрафмайданчика на Панфіловців, перед цим вони не домовлялися де буде зустріч. Біля штрафмайдинчику вони повинні були зустрітись щодо передачі транспортного засобу, розмови з ОСОБА_20 щодо закриття кримінального провадження по телефону не було.
Вказує, що не пам`ятає, що казав в суді першої інстанції, що 1000 гривень він віддав ОСОБА_20 за повернення автомобіля, а не за закриття кримінального провадження.
Зазначає, що 2 рази приходив в лікарню до потерпілого, першого разу спілкувався трохи з його дружиною, а другого разу з матір`ю.
Вказує, що передавав власні кошти, з метою щоб інші люди не попадалися так як він. Гроші передавав 2 рази, першого разу 1300 гривень, купюрами по 100 гривень, другого разу 1700 гривень, також купюрами по 100 гривень. Зазначає, що працівники правоохоронних органів переписували номера купюр та ксерили їх, а також помічались порошком (люмінесцентною фарбою) при цьому були присутні він та ще двоє понятих. Гроші помічалися обидва рази, чи помічались гроші коли він передавав їх ОСОБА_22 він не пам`ятає. Зазначає, що жодної розмови щодо повернення йому документів для притягнення його в подальшому до адміністративної відповідальності ні з ОСОБА_23 , ні з ОСОБА_22 у нього не було.
Твердження прокурора, що суд першої інстанції перевищив повноваження та визнав свідка розумово відсталим, суд сприймає критично, оскільки суд першої інстанції лише вказав на те, що з огляду на те, що свідок ОСОБА_15 під час допиту плутався в датах, розмірах, місці передачі грошових коштів ОСОБА_7 , переплутав для кого кошти помічались люмінофорами, а для кого не помічались. Зокрема, тривалий час не міг визначитися: за вчинення яких дій він дав неправомірну вигоду ОСОБА_14 та ОСОБА_26 .. ОСОБА_15 робив великі перерви між поставленими йому запитаннями та відповідями на них, свідчить про невпевненість у правдивості своїх показань, які він мав чітко зазначити з огляду на те, що сам був безпосереднім учасником цих подій. До того ж в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 при дачі свідчень виявив аналогічну поведінку.
При цьому районний суд правильно врахував, як показання підсудних так і свідків по даній справі, наданих ними в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_27 вказує, що з ОСОБА_7 він знайомий з того часу, як він працював у ДАІ м. Кіровограда, а ОСОБА_7 був його підлеглим. В квітні 2015 року він перебував на посаді в.о. начальника ДАІ м. Кіровограда. В день коли проводився обшук він разом із очільником ДАІ області весь час перебував у кабінеті. Коли проводився обшук робочих місць у кабінеті та сейфів, то грошових коштів знайдено не було, але за ініціативою працівника СБУ почали відривати вагонку, яка прикривала батареї, і за батареєю внизу знайшли кошти в сумі 200 гривень, купюрами по 10,5,2 та 1 гривня. Вони були повністю в пилюці, то можна було зробити висновок, що вони там лежали давно. Взагалі кошти були знайдені в двох місцях.
Вагонка за якою було знайдено кошти кріпилась невеликими гвіздками та якихось спеціальних засобів щоб її відірвати не потрібно було. Але кабінет був повністю обшитий нею та внизу прибиті плінтуси. Зазначає, що під час обшуку всі дії працівниками правоохоронних органів проводились одночасно в 3-4 місцях і слідкувати за всіма було дуже тяжко. Чи пред`являлись якісь документи, які надають право на проведення обшуку не пам`ятає. Вказує, що під час обшуку проводилась відеозйомка, але тільки 1 людиною, в той час як обшук проводили 3 чи 4 осіб. Чи заносив якісь зауваження до протоколу обшуку він не пам`ятає.
Вказує також, що щоб дістатись до тієї батареї за якою було знайдено гроші треба було повністю зірвати всю вагонку, що і було зроблено, а потім її прибивали назад. Чи перебував біля того місця хтось з працівників він не знає, оскільки обшук проводився дуже хаотично.
Свідок ОСОБА_28 вказує, що працював з ОСОБА_7 в одному екіпажі. Зазначає, що в квітні 2015 року надійшла інформація з чергової частини, що біля магазину «Плазма» сталася ДТП. Вони виїхали на місце ДТП, потерпілого госпіталізували, а водій також знаходився там. Потім водій поїхав в лікарню дізнатись чи потрібні якісь ліки потерпілому чи допомога. Вони після того як оформили ДТП також поїхали до лікарні. У фоєї лікарні до ОСОБА_23 підійшов водій авто, який збив пішохода та сказав йому, що потрібні гроші на ліки для потерпілого, але де їх взяти він не знає, бачив, що ОСОБА_23 дав гроші водієві, але скільки він не знає, бо стояв трохи осторонь. Трохи згодом вони поїхали до наркодиспансеру щоб перевірити водія на стан алкогольного сп`яніння, та він запитав у ОСОБА_23 навіщо він дав водієві гроші та скільки і чи не боїться ОСОБА_23 , що водій йому гроші не віддасть, на що ОСОБА_23 йому відповів, що йому стало шкода цього водія та що він начеб-то совісна людина та пообіцяв завтра віддати гроші. Потім поїхали до відділення, оформили документи, слідчий постав машину на штрафмайданчик. Вказує, що де саме було збито пішохода він не пам`ятає, також дозволу на те, щоб покинути місце ДТП водію від слідчого чи від них не надавалося. В лікарні вони водія вже зустріли у приймальному відділенні. Наступного разу він вийшов на роботу 22 квітня, ОСОБА_23 не бачив.
Свідок ОСОБА_29 зазначає, що з ОСОБА_23 знайомий по роботі. Вказує, що в той день коли проводився обшуку він був вдома, так як у нього був вихідний, йому зателефонували та поросили передати ключі від його сейфу, потім забрали ключі та сказали залишатись в коридорі. Що було вилучено в кабінеті він не знає. До обшуку нічого в кабінеті зламаного він не помітив, а після обшуку була виламана вагонка біля батареї разом із плінтусом та підвісна стеля.
Свідок ОСОБА_30 зазначає, що знайомий і з ОСОБА_7 і зі слідчим ОСОБА_20 , неприязних стосунків не має. Вказує, що 22 квітня 2015 року його позачергово було поставлено в наряд, оскільки ОСОБА_7 було не допущено до служби. Він знаходився на службі коли йому зателефонували та попросили відчинити службовий кабінет. Коли він туди приїхав, там знаходилось чоловік 15, з яких він знає тільки свого начальника та начальника ДАІ області Величка. До кабінету його не пустили. Потім його попросили відчинити його сейф в кабінеті, і після цього він знову вийшов.
Свідок ОСОБА_31 зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_20 знає лише по роботі, оскільки працював охоронником на штрафмайданчику ДАІ. Вказує, що в квітні місяці 2015 року, точної дати він не пам`ятає, була дощова погода, він того дня сидів у будиночку охорони і помітив, що біля воріт ходить слідчий ОСОБА_22 . Він йому запропонував зайти до будиночку охорони і поцікавився чому він тут, на що ОСОБА_22 йому відповів, що по роботі і що є рішення на видачу автомобіля, а також зараз під`їде власник автомобіля. В цей же час під`їхав власник автомобіля. Слідчий показав, що є всі документи на видачу авто, власник автомобіля написав розписку щодо відсутності претензій, слідчий записав у журналі, потім вони пішли оглянути автомобіль. Він повідомив слідчому і власнику авто, що видача авто тільки до 17.00 години і що треба дочекатись начальника штрафмайданчику. Після цього слідчий сказав, що він піде по справах, а власника автомобіля він попросив також почекати за воротами. ОСОБА_32 вже майже коли він закривав ворота побачив, що десь метра за три від воріт, як ОСОБА_22 з власником автомобіля відійшли, власник хотів віддати йому чи ручку чи щось таке, далі він закрив ворота і вже нічого не бачив. Потім через 3 хвилин в ворота знов постукали хлопці і повідомили, що вони працівниками внутрішніх органів, спитали чи видав він машину та де знаходяться документи та попросили документи не чіпати. Потім приїхав прокурор ОСОБА_33 та вилучив всі документи. Потім приїхав начальник штрафмайданчику, поговорив з працівниками правоохороних органів та повідомив, що можна видавати авто.Зазначає, що при ньому жодних розмов про будь-які грошові кошти не було, суто про видачу автомобіля. Вказує, що слідчий дав водію ручку та аркуш паперу, щоб власник авто написав розписку. Потім даний власник авто розписку залишив на столі, а з ручкою так і пішов, при ньому ручку слідчому не повертав, а потім за воротами штрафмайданчику віддав ручку.
Також в судовому засіданні були переглянуті відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій та відповідно до першого запису:
ОСОБА_15 о 08 годині 49 хвилин, 22.04.2015 року, біля будівельного магазину «Строй Пасаж», в місті Кіровограді сів у салон автомобіля «Тойота Кемрі» з державним номером НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 , та одразу ж спробував передати ОСОБА_7 гроші, на що ОСОБА_7 відмовив йому в цьому ненормативною лексикою. Розпитував у ОСОБА_15 про стан здоров`я збитого пішохода та радив як поводитись з потерпілим. ОСОБА_7 рекомендує виконувати настанови слідчого та пояснює як з ним зустрітись. Зупиняє авто, відчининяє бардачок, виймає блокнот, в середину якого ОСОБА_15 поклав грошові кошти, з яких верхня купюра номінальною вартістю 100 грн. Бондарь пояснив, що це не вся сума. В кінці розмови ОСОБА_7 з бардачка виймає маленький папірець, на якому робить запис та показує ОСОБА_15 , на що останній кивком голови виказав мовчазну згоду. На останок, ОСОБА_7 каже ОСОБА_15 що його чекає слідчий.
Колегія суддів погоджується з думку суду першої інстанції, що невідомо, було це повернення позики чи передача неправомірної вигоди ОСОБА_7 . Таким чином, залишається не доведеним мотив, тобто за що насправді ОСОБА_15 передав грошові кошти ОСОБА_7 . При цьому залишаються не спростованими доводи ОСОБА_7 , що насправді мало місце повернення позики, а не передача предмету неправомірної вигоди.
Відповідно до другого дослідженого відеозапису: 22.04.2015 року ОСОБА_15 на території штрафного майданчика зустрівся з слідчим ОСОБА_9 , по АДРЕСА_3 . Під час розмови, ОСОБА_15 неодноразово наполегливо висловлював бажання цього ж дня повернути свій автомобіль, на що слідчий дає ОСОБА_15 власну ручку та папір і диктує зміст розписки про отримання транспортного засобу, оглядають авто і виходять за ворота штрафного майданчику, де ОСОБА_9 звертається до ОСОБА_15 з запитанням: «там ОСОБА_34 казав, що ти (нерозбірливо звучить як : «что-то» або «тыщенку») должен?», далі слідчий роз`яснює ОСОБА_15 послідовність подальших дій, для отримання автомобіля та вказує: «Ти сюда бросай, что надо (показує в бік своєї сумки), після чого ОСОБА_15 щось перекладує в сумку ОСОБА_9 . На що ОСОБА_13 повідомляє ОСОБА_15 , що в результаті він не буде нести кримінальну відповідальність, а має сплатити штраф.
Суд апеляційної інстанції вважає також правильним висновок районного суду, що на відео-звуко записах відсутні чіткі висловлювання слідчого, про те, що саме повинен передати ОСОБА_15 « тищенку» чи «что-то». На відео не видно яку річ поміщено до сумки слідчого. Стороною обвинувачення не доведено, що мав на увазі ОСОБА_35 коли відкрив сумку та висловився: «кидай сюди». Чи бажав він отримати від ОСОБА_15 гроші, або повернути власну ручку.
Суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, належним чином дослідив покази обвинувачених, а також свідків, які надали покази у судовому засіданні та в суді апеляційної інстанції, й письмові докази, що були надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів у провадженні, та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не надала допустимих, достатніх та належних доказів винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки жодного доказу проте, що вони вимагали від ОСОБА_15 неправомірну вигоду в сумі 300 доларів, намагався її отримати, та здійснили це за попередньою змовою не надано.
У зв`язку з чим, суд дійшов вірного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_20 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та їх слід виправдати. З цим висновком також погоджується колегія суддів.
Разом з цим, доводи прокурора про те, що суд допустив вибірковість в оцінці показів свідків, перекрутивши всі покази свідків та свідомо зазначивши ті покази, які його влаштовували для складання незаконного виправдувального вироку, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не дають підстав для скасування оскаржуваного вироку, оскільки всі свідки, які були допитані в суді першої інстанції, окрім свідка ОСОБА_36 , який так і не з`явився до суду, в апеляційному суді надали тотожні покази.
Докази винуватості обвинувачених, на які посилалась сторона обвинувачення, перевірено судом і згідно зі ст. 94 КПК належним чином оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що тягар доказування відповідно до положень кримінального процесуального закону покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність визнання судом досліджених у провадженні доказів недопустимими, то вони теж є необґрунтованими, та не дають достатніх підстав для спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку.
Разом з цим, доводи прокурора про те, що суд допустив вибірковість в оцінці доказів, надавши перевагу доказам сторони захисту, та не надав належну правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного аналізу та спростування, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не дають підстав для скасування оскаржуваного вироку.
Докази винуватості виправданих, на які посилалась сторона обвинувачення, перевірено судом і згідно зі ст. 94 КПК належним чином оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність визнання судом досліджених у провадженні доказів недопустимими, то вони теж є необґрунтованими, та не дають достатніх підстав для спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку.
Відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.
Умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку та належне оформлення (фіксування ) джерела фактичних даних. Після визначення недопустимості використання фактичних даних як доказів можна вже не займатися перевіркою і оцінкою їхньої належності, достовірності та достатності.
Так, колегія суддів не може погодитись з доводами скарги щодо безпідставного визнання судом недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 22.04.2015 року за участю ОСОБА_20 та протоколу обшуку службового кабінету ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2015 року, та вважає, що судом вірно визнано ці докази недопустимими, оскільки під час їх проведення та складання на досудовому розслідуванні було порушено норми чинного законодавства та право обвинуваченого на захист, які суд першої інстанції чітко, повно та обґрунтовано виклав у вироку.
Безпідставним є також твердження апелянта, що судом першої інстанції не прийнято результати негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Зафіксована передача коштів від ОСОБА_15 . ОСОБА_7 ніяким чином не спростовують твердження ОСОБА_7 , показання свідка ОСОБА_28 про повернення коштів як отриманих в борг. Наведені вище докази, а саме проведення НС(Р)Д відносно ОСОБА_9 , що як зазначається стороною обвинувачення зафіксували факт передачі незаконної вигоди від ОСОБА_15 . ОСОБА_9 , також не підтверджують даного факту, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції на відео-звуко записах відсутні чіткі висловлювання слідчого, про те, що саме повинен передати ОСОБА_15 « тищенку» чи «что-то». На відео не видно яку річ поміщено до сумки слідчого. Стороною обвинувачення не доведено, що мав на увазі ОСОБА_35 коли відкрив сумку та висловився: «кидай сюди». Чи бажав він отримати від ОСОБА_15 гроші, або повернути власну ручку. А також чи усвідомлював він факт отримання неправомірної вигоди, або повернення ручки.
Окрім того, у доказуванні діє правило згідно з яким визнання одного доказу недопустимим має наслідок невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі.
Виходячи з вищевикладеного правила, суд обґрунтовано визнав недопустимими усі подальші докази, отриманні під час процесуальних та слідчих дій, пов`язаних з дослідження відео/звуко записів досліджуваних подій
Так, судом було обґрунтовано визнано недопустимими доказами результати протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23 квітня 2015 року та протоколу про результати контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 01.07.2015 року стосовно ОСОБА_20 та протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 23.04.2015 року, та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 01.07.2015 року стосовно ОСОБА_7 , як докази, які є похідними від оригіналів відео/звуко записів досліджуваних подій.
Також апеляційний суд приймає до уваги, що у відповідності до протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 23 квітня 2015 року (складено 12 год. 05 хв. 12 год. 15 хв.), відповідно до якого здійснювалося зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж оператора мобільного зв`язку, «фактичних даних, які можуть бути використані як джерело доказів у кримінальному судочинстві, не отримано» (т.2 а.с.183). Зазначене свідчить, що правоохоронні органи не мали будь-якої інформації, в тому числі отриманої за результатами негласних слідчих (розшукових) дій, щодо попередньої змови ОСОБА_7 та ОСОБА_20 на отримання неправомірної вигоди.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при дослідженні як вищенаведених так і усіх доказів, визнаних недопустимими, суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов такого висновку, оскільки ці докази були здобуті з порушенням кримінального процесуального законодавства, що стало підставою для визнання їх такими та слугувало ухваленню виправдувального вироку.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про виправдання ОСОБА_20 та ОСОБА_7 за не доведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в якому вони обвинувачуються, про що вірно зазначив як в мотивувальній так і в резолютивній частині вироку.
Колегія суддів вважає, що суд, виправдовуючи ОСОБА_20 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України, ухвалив судове рішення відповідно до норм матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно встановлених обставин провадження, з наведенням належних та достатніх мотивів та підстав.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що виправдувальний вирок є законним, обґрунтованим й мотивованим та правових підстав для його скасування не має, тому доводи апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають, як такі що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2