справа №176/1484/17
провадження №1-кп/176/138/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з освітою 9 класів загальноосвітньої школи, який не навчається, не працює, не одружений, дітей не має, державних відзнак та нагород не має, щодо якого інвалідність за висновком МСЕК не встановлена, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,
за участю учасників кримінального провадження: ювенального прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого за дорученням ОСОБА_6 , представника служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради за довіреністю ОСОБА_7 , уповноваженого інспектора з ювенальної превенції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_8 ,
ОСОБА_3 , 05.08.2017 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебував за місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_1 , де також проживає його брат ОСОБА_10 . Достовірно знаючи, що в останнього маються грошові кошти, у ОСОБА_3 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливій мотивів, з метою наживи, ОСОБА_3 05.08.2017 року приблизно о 12 годині 05 хвилин, переконавшись у тому, що його злочинних дій ніхто не бачить та не може контролювати, оскільки ОСОБА_9 займалась своїми справами, зайшов до спальної кімнати кв. АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_10 . Скориставшись відсутністю останнього, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу, дістав з дорожньої сумки, яка знаходилась на підлозі в куті кімнати, грошові кошти в сумі 1 200 євро та 400 доларів США, належні ОСОБА_10 , які таємно викрав.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального правопорушення, встановленого цим вироком, визнав повністю, дав показання про те, що він мешкав в квартирі АДРЕСА_3 разом з бабусею ОСОБА_9 та старшим братом ОСОБА_5 , куди приїздив їх спільний брат ОСОБА_10 .В день 05.08.2017 року, коли приїхав ОСОБА_10 та він знав, що той при собі мав гроші, він приблизно о 12 годині того ж дня, перебуваючи один в спальні квартири скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з дорожньої сумки останнього, яка перебувала в цій кімнаті, вийняв гроші та поклав до себе в кишеню, з якими потім не помітно вийшов на вулицю. Грошові кошти, які викрав, були 1 200 євро та 400 доларів США, які використав на свої потреби. Під час викрадення грошей був впевнений що вчинив дії непомітно від оточуючих.
Допитаний в порядку ст. 488 КПК України законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 показав, що його рідний брат ОСОБА_3 на момент вчинення діяння мешкав разом з ним та рідною бабусею по матері ОСОБА_9 в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де для нього створені належні умови для відпочинку та навчання, його вихованням займається бабуся, оскільки відомості про батька відсутні понад десять років, матір періодично протягом на рік виїжджає на заробітки за кордон, приїжджає лише у відпустку на місяць а потім знову виїжджає, бабуся протягом 2016 року неодноразово відвідувала школу у зв`язку з прогулами від занять, робила спроби вплинути, однак з цієї причини був відрахований зі школи, у родині доброзичливі стосунки, однак вплив зменшився та на деякий час був втрачений, з весни 2017 року виявив бажання мешкати окремо від родини та тимчасово мешкав у знайомої, має постійного товариша, з яким проводить вільний час, з боку якого негативного впливу не має.
Потерпілий ОСОБА_10 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи з вирішенням питань без його участі.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого в обсязі, що наведений у вироку, повністю доведена сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме показаннями обвинуваченого, які суд розцінює як логічні, правдиві, які повністю співвідносяться та відповідають обставинам діяння, а також іншими фактичними обставинами справи, які сторонами визнаються та не оспорюються.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які повністю визнаються обома сторонами, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового провадження, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, з оглядуна те, що розуміють і беззаперечно приймають такий порядок, суд обмежився дослідженням матеріалів кримінального провадження.
Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи доведені наявними у справі доказами, суд також визнає їх доведеними, а саме фактичні обставини, пов`язані з датою, часом, місцем, способом вчинення злочину, формою умислу, кількістю, найменуванням викрадених речей та їх оцінкою.
Суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 за фактом таємного викрадення грошей органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 1 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Протиправне діяння, яке вчинене ОСОБА_3 та кваліфікується за ст. 185 ч. 1 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості.
ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, як особистість за місцем мешкання характеризується посередньо та за місцем навчання негативно.
Крім того, вивченням особистості ОСОБА_3 як неповнолітнього встановлено, що він проживає та виховується у неповній родині, батько тривалий час з ним не мешкає, мати не приділяє належної уваги сину, фактично вихованням займається рідна бабуся по матері, контроль за його поведінкою суттєво зменшився, негативних зв`язків поза домівкою не має, що узгоджується з показаннями законного представника та висновком органу пробації.
При визначенні виду та міри покарання неповнолітньому обвинуваченому суд оцінює наведене в сукупності, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, умови його життя та виховання, характеризуючи дані та його поведінку, враховує як пом`якшувальні покарання обставини вчинення останнім діяння як неповнолітнім, його щире каяття у вчиненому злочинові. Обтяжуючих покарання обставин у справі суд не вбачає. Та вважає можливим і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів обрати покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі, яке межує з нижньою межею санкції статті, за якою кваліфікується діяння, та звільнити від відбування покарання на підставі акту амністії.
Неповнолітній ОСОБА_3 як такий підпадає під дію п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII.
В судовому засіданні суд встановив, що раніше до останнього акт амністії не застосовувався, та впевнився, що ОСОБА_3 розуміє порядок та наслідки застосування амністії, просить про це та дає беззаперечну згоду.
Цивільний позов не заявлений. Судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ст. 185 ч. 1 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 (один) рік на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1