Справа № 183/169/18
№ 1-кп/183/558/18
В И Р О К
іменем України
31 січня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 11.10.2017 року за № 0000323 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзержинськ (Торецьк) Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді заступника командира механізованої роти з озброєння, у військовому званні «старший лейтенант», одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу МОУ (по стройовій частині) № 765 від 18 серпня 2016 року старшого лейтенанта ОСОБА_4 прийнято на військову службу до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка станом на 14 березня 2017 року розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 , загальновійськовий полігон, та призначено на посаду заступника командира механізованої роти з озброєння механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » сухопутних військ Збройних Сил України.

За наведених обставин, старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, 14 березня 2017 року старший лейтенант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (яка станом на 14 березня 2017 року, розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 , загальновійськовий полігон) в умовах особливого періоду без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживав заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

11 січня 2018 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 14 березня 2017 року старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (яка станом на 14 березня 2017 року розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 , загальновійськовий полігон) без поважних причин та ухилявся від військової служби до 11 січня 2018 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 11.10.2017 року за № 0000323, згідно якого 14.03.2017 року військовослужбовець військової служби за контрактом старший лейтенант ОСОБА_4 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду

(а.п. 22);

- копія наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 584 від 22.03.2017 року про призначення службового розслідування, згідно якого за фактом самовільного залишення розташування частини старшим лейтенантом ОСОБА_4 призначено проведення службового розслідування

(а.п. 24-25);

- копія акту за підсумками проведеного службового розслідування відносно ОСОБА_4

(а.п. 28-29);

- копія документів щодо проходження ОСОБА_4 військової служби

(а.п. 33-36);

- копія наказу Міністра оборони України № 765 від 18.08.2016 року про укладення контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, в тому числі з ОСОБА_4

(а.п. 37);

- копія контракту про проходження ОСОБА_4 військової служби у Збройних Силах України

(а.п. 42-43);

- копія наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 19.05.2017 року про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини, згідно якого ОСОБА_4 знятий з грошового та іншого забезпечення військової частини з 14.03.2017 року

(а.п. 63-65);

- з`явлення з зізнанням ОСОБА_4 від 11.01.2018 року, в якому зазначив, що самовільно залишив військову частини

(а.п. 67).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 за місцем проходження служби та місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий. При цьому, встановлено, що ОСОБА_4 , повернувшись на службу до військової частини, став активно сприяти розкриттю злочину, який він вчинив.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Враховуючи наявність зазначених вище двох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а також особу останнього, який має позитивні характеристики з місця проходження служби, а також з місця реєстрації та мешкання, з`явився з зізнанням, суд вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в частині 4 санкції ст.. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст. 69 КК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту, строком на 6 місяців з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк виконання покарання вважати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1