АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/921/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0000090 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000090 від 16 березня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції встановив, що сторона обвинувачення не використала всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого /зокрема, прав на захист, доступ до правосуддя/ у разі здійснення кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), дотримуючись принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, права на захист, яке полягає у наданні обвинуваченому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, а крім того, враховуючи відсутність поданого прокурором клопотання та матеріалів про те, що ОСОБА_7 знав чи повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, вирішення справи в розумні строки, виходячи з того, що суд вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що вищенаведені обставини унеможливлюють призначення судового розгляду по вказаному кримінальному провадженню та проведення спеціального судового провадження щодо ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор, який брав участь в підготовчому судовому засіданні прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суд м. Києва від 12.02.2018 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції та повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000090 від 16 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-316 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що на стадії підготовчого засідання суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень, що є неприпустимим на вказаній стадії.
Також апелянт зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року надано дозвіл на здійснення стосовно ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування. Зокрема, відповідно до положень ст. 297-5 КПК України, повістки і оголошення про виклик підозрюваного ОСОБА_7 і необхідність його явки до слідчого органу досудового розслідування для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування було двічі опубліковано на офіційному веб-сайті Служби безпеки України та двічі в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» на 29.12.2017, 03.01.2018, однак, на вимоги слідчого органу досудового розслідування ОСОБА_7 не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому вважає, що вимоги ст. 323 КПК України при складанні обвинувального акта виконані у повному обсязі.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації виклику в газеті «Урядовий кур`єр» згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд без участі ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника, який заперечував щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог ст. 323 КПК України прокурор не подав клопотання до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Вимоги щодо форми і змісту обвинувального акта визначені у ст. 291 КПК України.

Зокрема відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстр матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього кодексу).
Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (inabsentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.
За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.
Аналізуючи вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що направляючи до суду обвинувальний акт, прокурор мав подати клопотання, до якого додати матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, що в свою чергу давало б суду першої інстанції підстави для постановлення ухвали про здійснення спеціального судового провадження стовно обвинуваченого.

Тому є доречним в даному випадку посилання суду першої інстанції на ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Стосовно твердження апелянта про те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2016 року було надано дозвіл на здійснення стосовно ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування. Тому повістки і оголошення про виклик підозрюваного ОСОБА_7 і необхідність його явки до слідчого органу досудового розслідування для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування було двічі опубліковано на офіційному веб-сайті Служби безпеки України та двічі в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» на 29.12.2017, 03.01.2018. Однак, на вимоги слідчого органу досудового розслідування ОСОБА_7 не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому прокурор вважає, що вимоги ст. 323 КПК України при складанні обвинувального акта виконані у повному обсязі, є безпідставними, виходячи з того, що прокурором на обґрунтування своїх тверджень, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, будь-яких доказів з цього приводу не надано. А та підстава, що у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось спеціальне досудове розслідування, не може слугувати, як виключна підстава для суду першої інстанції, для призначення спеціального судового розгляду, за відсутністю клопотання прокурора відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України. Зокрема де чітко зазначено, що за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення судового розгляду провадження стосовно такого обвинуваченого.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
Крім того, колегія суддів вважає необхідним вказати на недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , зокрема в тій частині в якій є посилання на особу ОСОБА_9 , як на співучасника інкримінованого ОСОБА_7 злочину, хоча у даному кримінальному провадженні такій особі обвинувачення не висунуто. Вказана обставина суттєво впливає на порушення права на захист ОСОБА_9 та в подальшому надає підстави оскаржувати судові рішення у цьому провадженні.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи прокурора в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 291, 297-1, 314, 323, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів Апеляційного суду м.Києва,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , -залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000090 від 16 березня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 258-3 КК України прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4