Справа № 461/5471/16-к
Провадження № 1-кп/461/38/18
УХВАЛА
15.02.2018 м. Львів
Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник та обвинувачений заперечили проти клопотання, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою виходячи з наступного.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч. 3 ст. 176 КПК України).
Відповідно до ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 перебуває під вартою з серпня 2016 року, тобто тривалий час - суд прийшов до висновку про те, що клопотання захисника ОСОБА_4 слід задовольнити частково, а до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Таке рішення на думку суду узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, оскільки небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною ,що це не може служити виправданням утримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 28 січня 1993 року у справі W. проти Швейцарії).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 369-372, 376 КПК України, суд -
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до суду за першим викликом;
- не виїжджати за межі України без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не відлучатись з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1