Справа № 346/5533/17
Провадження № 1-кп/346/460/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданнів залі суду м. Коломия обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000253 від 30 листопада 2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середньо - спеціальна, розлучений, проходить військову службу за контрактом на посаді водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна групи матеріального забезпечення військової частини польова пошта В НОМЕР_1 , солдат, учасник АТО, не судимого, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 проходячи військову службу за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин.

29.09.2016 р. між обвинуваченим ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк 6 (шість) місяців. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 02.11.2016 № 222-РС обвинуваченого ОСОБА_6 призначено на посаду електрозварювальника ремонтного відділення взводу забезпечення полігону вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 02.11.2016 № 316 обвинувачений ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 15.12.2016 № 259-РС обвинуваченого ОСОБА_6 призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна групи матеріального забезпечення даної військової частини.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_6 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

21.12.2016 р. о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 02.02.2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області.

02.02.2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

Крім цього, 22.02.2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 30.11.2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області.

30.11.2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 самостійно з`явився до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України (м.Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 9).

У підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості, укладена 30.11.2017 р. між обвинуваченим та прокурором, згідно якої сторони дійшли згоди щодо формування підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного правопорушення. Відповідно до змісту укладеної угоди сторони домовились про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України та про узгоджену міру покарання у межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, враховуючи особу підозрюваного, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, а також те, що підозрюваний брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, отримав статус учасника бойових дій, сторони дійшли згоди про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік. Обвинуваченому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст. 394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.

Прокурор вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила кримінально - процесуального та кримінального законодавства України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений свою вину у висунутому обвинуваченні беззастережно визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся; обвинувачений та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди розуміє,ствердив, що угода укладена добровільно.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження суд вважає, що укладену угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 слід затвердити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468, ч. ч. 4, 5 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

Надана суду угода відповідає вимогам, які пред`являються до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови у затвердженні угоди, судом не встановлено.

Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що узгоджене покарання обвинуваченому з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 листопада 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.3 ст.76 КК України нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_5 покласти на командира відповідної військової частини за місцем проходження військової служби, а у разі звільнення з військової служби - на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд з підстав передбачених п.1, 2, ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1