Провадження № 11-кп/780/1001/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 26.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
26 вересня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в межах кримінального провадження №0004312 апеляційну скаргу прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, з середньою технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.09.2013 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.2 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., штраф сплачено 09.09.2013 року; 05.08.2013 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, знятий з обліку Білоцерківського МРВ КВІ 01.09.2016 року по кінцю строку на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 12.08.2016 року; 23.02.2017 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., штраф сплачено 21.06.2017 року,

засуджено за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченими було вчинено за наступних обставин.

22.08.2016 року, приблизно о 23 год. ОСОБА_7 , знаходячись поряд з під`їздом № 2 будинку АДРЕСА_2 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до мопеда марки «Suzuki ZZ», шасі НОМЕР_1 , вміст двигуна 49,9 куб. см, належного ОСОБА_8 , який був припаркований поряд з вказаним під`їздом. У подальшому ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, повторно, всупереч волі власника незаконно заволодів мопедом марки «Suzuki ZZ», належного потерпілому ОСОБА_8 , вартістю 8842 грн. Вказаний мопед ОСОБА_7 руками відкотив до вул. Рибна в м. Біла Церква Київської області.
Викраденим мопедом ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 8 842 гривні.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
На думку апелянта, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не надав належну оцінку даним про його особу, не взяв до уваги усіх даних, які характеризують особу обвинуваченого і ухвалив вирок про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, тобто застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що призвело до ухвалення надто м`якого покарання.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 протягом 2013 року двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності і має дві непогашені та не зняті у встановленому законом порядку судимості. Вироком суду від 05.08.2013 року останньому було призначено покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від покарання з випробуванням, однак він не виправдав довіри суду і повторно вчинив умисний злочин, що свідчить про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, позитивних висновків для себе не зробив, а попередньо призначені покарання у виді штрафу і позбавлення волі не сприяли його виправленню. Тому, на думку апелянта, суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, не навівши у вироку належні доводи, які б вказували на можливість виправлення останнього без реального відбування покарання.
Враховуючи зазначене, прокурор просить вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, підтвердила її доводи і просила задовольнити;

обвинуваченого, який проти апеляційної скарги прокурора заперечував і просив відмовити в її задоволенні;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України не оскаржується учасниками процесу.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є закінченим умисним тяжким злочином, дані про його особу, який раніше був засуджений за вчинення злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину, з його слів працює, на облік у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання своєї вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також наслідки, що настали від злочину у виді матеріальної шкоди, які були усунуті потерпілому, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який на час розгляду справи попросив вибачення за вчинене, його негативне і критичне ставлення до своїх протиправних дій та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного, та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші вищевказані обставини. При цьому прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства та звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, який, враховуючи особу обвинуваченого, а саме його схильність до вчинення злочинів є максимальним 3 роки.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Доводи, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме на те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, не навівши у вироку належні доводи, які б вказували на можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Крім того, покладення судом на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, сприятиме контролю за його поведінкою в період іспитового строку з метою встановлення факту його виправлення.
Колегія суддів бере, також, до уваги те, що прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції в судових дебатах, обґрунтувавши свою позицію, просив суд застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком з чим погодився і суд першої інстанції.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4