Постанова

Іменем України
15 лютого 2018 р.

м. Київ
Справа № 239/621/15-к

Провадження № 51 862 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
в режимі відеоконференції,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000020 від 04 вересня 2015 року щодо,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пушкіне Красноармійського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 258-3 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисників засудженого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 258-3 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 08 вересня 2015 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк відбуття покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 08 вересня 2015 року по 08 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
У період з квітня 2014 року по теперішній час певні особи, діючи умисно, з метою вчинення на території України терористичних актів та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, створили на території України терористичну організацію «Донецька народна республіка» («ДНР»), діяльність якої спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.
Вказані особи безпосередньо брали участь у даній терористичній організації, а також злочинах, які нею вчинялися.
Зокрема, у квітні 2014 року певні особи, знаходячись в населених пунктах Донецької області України здійснювали публічні заклики до насильницької зміни та повалення конституційного ладу України, захоплення державної влади, вчиняючи з цією метою умисні дії, зокрема пов`язані з розповсюдженням матеріалів з такими закликами шляхом використання засобів масової інформації та мережі «Інтернет».
РНБО України прийнято рішення від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014 року та відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.
Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/9 від 07.10.2014 року районами проведення АТО визначені території Донецької та Луганської областей. До проведення АТО згідно ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» залучені військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Положеннями ст. 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що керівники та посадові особи підприємств, установ і організацій, а також громадяни, які сприяли терористичній діяльності, несуть відповідальність згідно з законом.
З метою протидії антитерористичній операції, збору і опрацювання інформації про сили та засоби, які використовують правоохоронні та військові органи України в ході її проведення (у подальшому - сили та засоби АТО), а також вербування нових членів «ДНР» та підшукання пособників терористичної діяльності у 2014 році певні особи спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, утворили у складі «ДНР» підрозділ, який періодично називався як «Військова контррозвідка», «Міністерство державної безпеки «ДНР», «Інформаційно-аналітичний центр міністерства оборони «ДНР», «Інформаційно-аналітичний центр Міністерства оборони «ДНР» (у подальшому - «ІАЦ «ДНР»).
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вербування нових членів «ДНР», підшукання пособників терористичної діяльності, збору і опрацювання інформації про сили та засоби АТО, певні особи спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, використовуючи власні мобільні телефони утворили в «ІАЦ «ДНР» підрозділ «гаряча лінія ІАЦ «ДНР», інформацію про діяльність якого розмістили у засобах масової інформації на території Донецької та Луганської областей України, іншій місцевості, а також у мережі «Інтернет».
Так, громадянин України, мешканець міста Селидове Красноармійського району Донецької області ОСОБА_6 в один із днів напередодні 29 січня 2015 року, достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі «Інтернет» повідомлень про проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», всупереч вимог ст.ст.17, 65 Конституції України з метою порушення суверенітету і територіальної цілісності України, вирішив сприяти діяльності терористичної організації «ДНР».
Напередодні 29 січня 2015 року ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, подзвонив на відомий йому телефонний номер НОМЕР_1 «гаряча лінія ІАЦ «ДНР» та вступив у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повідомивши останній про бажання сприяти діяльності «ДНР» та передавати відому йому інформацію про дислокацію і переміщення сил та засобів АТО.
У подальшому, протягом січня-лютого 2015 року ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що сили і засоби АТО використовуються для захисту суверенітету і територіальної цілісності України, усвідомлюючи, що інформація про їх дислокацію і переміщення має суттєве значення для успішного проведення АТО та, у разі отримання її терористами, може призвести до загибелі військовослужбовців та пошкодження військової техніки, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи у зоні проведення АТО в Донецькій області, неодноразово умисно передавав останній інформацію про відомі йому дислокацію і переміщення сил та засобів АТО для використання членами терористичної організації «ДНР».
Так, 29 січня 2015 року ОСОБА_6 побачив колонну військової техніки Збройних Сил України у складі 7 вантажних автомобілів із бойовими припасами до реактивної системи залпового вогню «Град», яка рухалася по автошляху з АДРЕСА_1 в напрямку АДРЕСА_2 . Цього ж дня о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір на сприяння діяльності терористичної організації, перебуваючи поблизу АДРЕСА_3 , за допомогою власного мобільного телефону з номером НОМЕР_2 умисно повідомив учасника терористичної організації «ДНР» - особу, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на номер мобільного телефону НОМЕР_1 про переміщення вищевказаної техніки Збройних Сил України для планування та здійснення збройними формуваннями терористичної організації «ДНР» наступних терористичних актів.
Далі, 10 лютого 2015 року ОСОБА_6 дізнався про попадання незаконними військовими формуваннями «ДНР» по позиціям Збройних Сил України, дислокованих у АДРЕСА_4 , при артилерійському обстрілі вказаного населеного пункту. Цього ж дня о 20 годині 06 хвилин ОСОБА_6 , діючи з єдиним злочинним наміром, перебуваючи поблизу АДРЕСА_5 , за допомогою власного мобільного телефону з номером НОМЕР_2 умисно повідомив про вищевказане учасника терористичної організації «ДНР» - особу, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на номер мобільного телефону НОМЕР_1 для планування та здійснення збройними формуваннями терористичної організації «ДНР» наступних терористичних актів.
Надалі, 13 лютого 2015 року ОСОБА_6 дізнався про перебування у м. Миколаївці Донецької області підрозділів Збройних Сил України та переміщення до АДРЕСА_1 колони військової техніки Збройних Сил України у складі 6 вантажних автомобілів з бойовими припасами до реактивної системи залпового вогню «Ураган». Цього ж дня о 14 годині 27 хвилин ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись поблизу вул. Водоп`янова, 30 у м. Новогродівці Донецької області, за допомогою власного мобільного телефону з номером НОМЕР_2 умисно повідомив учасника терористичної організації «ДНР» - особу, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на номер мобільного телефону НОМЕР_1 про дислокацію у м. Миколаївці Донецької області підрозділів Збройних Сил України та переміщення до вказаного населеного пункту вищезазначеної військової техніки для планування і здійснення збройними формуваннями терористичної організації «ДНР» наступних терористичних актів.
Відповідно до повідомлення Штабу антитерористичної діяльності на території Донецької та Луганської областей передана ОСОБА_6 вищенаведена інформація є достовірною, а передача такої інформації терористичній організації «ДНР» могла нанести шкоду обороноздатності України.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами захисників залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційній скарзі захисники просять ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в Апеляційному суді Донецької області. Вказують на допущені, на їх думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки в ухвалі апеляційного суду не дано відповідей на усі доводи апеляційних скарг, чим порушено вимоги ст. 419 КПК України. Вважають вирок суду першої інстанції таким, що постановлений з чисельними порушеннями норм процесуального та матеріального закону, а його висновки не відповідають обставинам справи.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 258-3 ч. 1 КК України.

Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх доводи щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, допущених, на їх думку, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та недопустимості ряду доказів, які є аналогічними доводам касаційної скарги перевірив і залишив без задоволення, навівши в ухвалі докладні мотиви такого рішення, зазначивши, що вирок суду в цій частині відповідає вимогам закону, а рішення про залишення апеляційних скарг без задоволення належним чином мотивував, погодившись із висновками місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 258-3 ч. 1 КК України.
Зі змісту положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги захисників на вирок районного суду дотримався зазначених вимог процесуального закону, зазначивши в ухвалі підстави, з яких апеляційні скарги захисників визнано необґрунтованими.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що згідно витягу з кримінального провадження № 0000020 від 04 вересня 2015 року до ЄРДР внесено повідомлення т.в.о.керівника Об`єднаного штабу Центрального управління СБУ в районі проведення АТО про встановлення фактів участі та сприяння певними громадянами України, в тому числі військовослужбовцями, діяльності терористичної організації «ДНР». Про підозру повідомлено ОСОБА_6 , діям якого дана попередня правова кваліфікація за ст. 258-3 ч. 1 КК України.
Підставами для внесення даних до ЄРДР стали об`єктивні данні, досліджені у судовому засіданні, - лист № 50/2047 від 31.08.2015 року т.в.о. керівника Об`єднаного штабу Центрального управління СБУ в районі проведення АТО ОСОБА_9 на адресу Військового прокурора сил АТО ОСОБА_10 , яким супроводжуються документи про виявлення в результаті контррозвідувальних заходів кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , а саме: безпосередньо письмове повідомлення т.в.о.керівника Об`єднаного штабу Центрального управління СБУ в районі проведення АТО ОСОБА_9 від 31.08.2015 року, рапорт заступника керівника Об`єднаного штабу - керівника відділу АКРЗ і КЗВФ Об`єднаного штабу Центрального управління СБУ в районі проведення АТО ОСОБА_11 від 31.08.2015 року та інші документи.
Зокрема, згідно протоколу № 30/3/2-9981 від 17.07.2015 року проведення Департаментом контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки СБУ, проведеного на підставі ст. 7 п. 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року негласного розшукового заходу у виді оперативно-технічних пошукових заходів у системах та каналах телекомунікації, та доданого до нього, дослідженого шляхом прослуховування у судовому засіданні CD-R диску № 509 від 24.02.2015 року встановленими є телефонні з`єднання, ініційовані чоловіком на ім`я « ОСОБА_12 », який повідомив абоненту ОСОБА_13 , що він перебуває у м. Донецьку та що
- 29.01.2015 року о 10-50 годин по автошляху м. Димитрово - смт. Очеретино Донецької області будуть пересуватися сім вантажних автомобілів із боєприпасами до РСЗВ «Град» Збройних Сил України;
- 10.02.2015 року о 20-06 годин при артилерійському обстрілі незаконні військові формуваннями «ДНР» влучили по позиціям Збройних Сил України, дислокованих у смт. Гродівка Донецької області;
- 13.02.2015 року о 14-27 годин про дислокацію у м. Миколаївка Красноармійського району Донецької області підрозділів Збройних Сил України та переміщення шести вантажних автомобілів з боєприпасами до РСЗВ «Ураган» до вказаного населеного пункту.
Офіційною інформацією Штабу антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 14 серпня 2015 року № 4503ог, наданої на запит спеціально уповноваженого органу державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності - Служби безпеки України в особі заступника керівника Об`єднаного штабу - керівника відділу АКРЗ і КЗВФ Об`єднаного штабу Центрального управління СБУ в районі проведення АТО ОСОБА_11 , діючого згідно Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», підтверджено пересування 29.01.2015 року семі РСЗВ БМ-21 «Град» в сторону смт. Очеретино Донецької області по трасі Демигрово-Очеретино, обстріл 10.02.2015 року ОВТ ЗСУ та складу з боєприпасами у смг. Гродівка Донецької області, а також переміщення військової техніки ЗСУ з ракетами « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та боєприпасами в сторону н.п.Новожеланне Красноармійського району Донецької області.
Штабом АТО підтверджено спеціальний характер зазначеної інформації, розголошення якої будь-якими каналами супротивнику, зокрема особам, причетним до терористичної організації «ДНР», може завдати шкоди інтересам держави, її обороноздатності, призвести до інших тяжких наслідків, а саме: загибелі мирного населення, військовослужбовців ЗСУ, інших військових формувань України, знищення або пошкодження військової техніки, зриву планів бойового застосування ЗС та інших військових формувань та правоохоронних органів України в районі проведення АТО.
Вказана офіційна інформація підтверджена Штабом АТО на території Донецької та Луганської областей на запит слідчого у даному кримінальному провадженні № 0000020 листом № 4992ог від 07.09.2015 року, а також доповнено, що під час мінометного обстрілу 10.02.2015 року місця розташування військової частини ЗСУ у АДРЕСА_4 завдана шкода здоров`ю двом солдатам, які отримали осколкові поранення.
За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що інформація про сили та засоби антитерористичної операції, яку передав ОСОБА_6 учаснику терористичної організації, є загальнодоступною, неточною і такою, що не спричинила шкоди, є безпідставними.
Не знайшов обґрунтованими апеляційний суд і доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_6 помилково інкриміновано «інше сприяння» діяльності терористичної організації «ДНР», оскільки він вчинив умисні дії по приховуванню діяльності «ДНР» та її сприянню, шляхом систематичного передавання протягом січня-лютого 2015 року учаснику терористичної організації «ДНР» - особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірної інформації про дислокацію і переміщення сил та засобів антитерористичної операції в Донецькій області.
Такий висновок узгоджується з положеннями Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000 року, Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року.
Доводи сторони захисту про відсутність кваліфікуючої ознаки - «сприяння» інкримінованого обвинуваченому злочину, апеляційним судом визнані також необґрунтованими та вказано на доведеність наявності у діях ОСОБА_6 ознаки «іншого сприяння», оскільки в розумінні ст. 258-3 ч. 1 КК України сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації (організаційне чи інше сприяння) означає забезпечення відповідних умов для здійснення створення або діяльності такого об`єднання. Організаційне сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації може виявитися в різноманітних діях: допомога в підшукуванні осіб для терористичного об`єднання або в підготовці і проведенні певних заходів по згуртуванню терористів, упорядкуванню, узгодженні дій тих чи інших осіб для створення або діяльності терористичної групи (терористичної організації) тощо. Інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації - це різноманітні дії по забезпеченню відповідних умов для створення чи діяльності терористичного об`єднання, які не охоплюються матеріальним та організаційним сприянням створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації. Форма сприяння ОСОБА_6 діяльності терористичної організації також співвідносяться з положеннями ст. 25 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Крім того, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг щодо неналежності та недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, їх перевірив та зазначив в ухвалі підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.
Зокрема, апеляційний суд врахував положення пункту 6 статті 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», відповідно до якого для виконання визначених законом завдань та за наявності підстав проведення контррозвідувальної діяльності, передбачених ст. 6 цього Закону, в ході контррозвідувальної діяльності органи, підрозділи та співробітники Служби безпеки України мають право: виключно з метою попередження, своєчасного виявлення і припинення розвідувальних, терористичних та інших посягань на державну безпеку України, отримання інформації в інтересах контррозвідки здійснювати на підставі відповідної контррозвідувальної справи заходи, визначені ст. 8 ч. 3 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність, - лише на підставі ухвали слідчого судді, постановленою за клопотанням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника, погодженим прокурором.
Положеннями ст.ст. 8, 10 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено права підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та передбачено можливість використання матеріалів оперативно-розшукової діяльності як приводу та підстави для початку досудового розслідування; для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні; для попередження, виявлення, припинення і розслідування злочинів, розвідувально-підривних посягань проти України, розшуку злочинців та осіб, які безвісти зникли; в інших випадках.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Апеляційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону, оцінив порядок отримання та наявність відповідних підстав для отримання доказів, наданих стороною обвинувачення, в тому числі тих, що отримані за результатами проведення негласних розшукових заходів, обґрунтовано визнавши їх належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85. 86 КПК України, оскільки вони отримані в законному порядку та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України) та інших обставин, які мають для даного кримінального провадження значення, свідчать про достовірність та можливість використання інших доказів, зокрема отриманих в порядку ст. 10 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».
Посилання захисту на порушення ст. 257 КПК України в частині того, що інформація, отримана в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії стосовно ОСОБА_14 (протокол реєстр.№30/3/2-9981 від 17.07.2015 року, диск CD-R №509, лист Штабу АТО від 14.08.2015 року №4503ог, рапорт, повідомлення, інформаційні довідки з реєстрів), стала підставою внесення 04.09.2015 року відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування відносно ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді, постановленої за результатами розгляду відповідного клопотання прокурора, є необґрунтованим. Такі дії проводилися на підставі ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст.ст. 1, 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» та ухвали Голови апеляційного суду м. Києва ОСОБА_15 № 01-8698 цт від 20.10.2014 р. і № 01- 10709 цт від 18.12.2014 р. та у період з 29 січня 2015 року по 13 лютого 2015 року проводились заходи, пов`язані з тимчасовим обмеженням прав людини, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, огляд кореспонденції, оперативно - технічні пошукові заходи у системах і каналах телекомунікацій.
При цьому, такі негласні розшукові заходи проводилися Департаментом контррозвідувального захисту інтересів держави в сфері інформаційної безпеки СБУ в рамках ОРД до початку досудового розслідування на підставі ст. 7 п. 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», у зв`язку з чим отримані в такий спосіб матеріали оперативно-розшукової діяльності можуть використовуються як приводи та підстави для початку досудового розслідування згідно ст. 10 п. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», що й було підставою для внесення військовою прокуратурою сил АТО 04.09.2015 року відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 відносно ОСОБА_6 за ст. 258-3 ч. 1 КК України. Відповідно до вимог ст. 99 ч. 4 КПК України матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як доказ.
Доводи касаційних скарг захисників про те, що стороною обвинувачення не доведено подію кримінального правопорушення, у зв`язку із не встановленням точного часу виникнення у ОСОБА_6 умислу на інше сприяння терористичній організації «ДНР» та часу вступу засудженого у злочинну змову, є безпідставним та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Згідно сформульованого обвинувачення у обвинувальному акті ОСОБА_6 29.01.2015 о 10 год. 50 хв., 10.02.2016 о 20 год. 06 хв. та 13.02.2016 о 14 год. 27 хв. здійснював передачу учаснику терористичної організації «ДНР» - особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, достовірної інформації про дислокацію і переміщення сил та засобів антитерористичної операції в Донецькій області, що могло нанести шкоду обороноздатності України. Ці обставини в повній мірі підтверджується доказами наданими суду, зокрема серед інших: протоколом за результатами проведення негласного розшукового заходу від 17.07.2015 № 30/3/2-9981, диском CD-R № 509, листом № 4503ог від 14 серпня 2015 року, протоколом огляду диску, отриманого на підставі ухвали слідчого судді, CD-R VIDEX 52x700 mb, на якому міститься інформація щодо телефонних з`єднань ОСОБА_6 (тел. НОМЕР_2 ) від 17 липня 2015 року, а також протоколом обшуку його житла від 08.09.2015, в ході якого було вилучено мобільний телефон Нокіа, який належить ОСОБА_6 , з наявною у ньому сім карткою з абонентським номером НОМЕР_2 та яким він користувався під час передачі інформації учаснику терористичної організації.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що обставина діяльності «ДНР» як терористичною організацією підтверджується зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-УІІІ, заявою Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленої постановою Верховної Ради України від 04.02.2015 року №145-VIII, заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 року №337-VІІІ, в яких «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.
Доводи захисників про допущені порушення вимог ст. 93 ч. 2 КПК України при долучені окремих матеріалів кримінального провадження № 0000091 щодо ОСОБА_13 - особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, є безпідставним, оскільки зазначені матеріали було долучено до кримінального провадження № 0000020 від 04 вересня 2015 року за клопотанням слідчого, що здійснював досудове розслідування та рішенням керівника органу прокуратури, що здійснювала відповідний нагляд, про що є відповідний рапорт від 06 вересня 2016 року. Доводи захисників про те, що апеляційним судом не вирішено клопотання про визнання таких доказів недопустимими не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки відповідна оцінка та відповідь зазначені в ухвалі апеляційного суду.
Таким чином, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 258-3 ч. 1 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Рішення апеляційного суду належним чином мотивовано, а його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 258-3 ч. 1 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3