провадження №1-кп/389/77/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000458 від 11 березня 2017 року, стосовно неповнолітнього

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, освіта неповна середня, навчається ПТУ ім.О.С.Єгорова, 1 курс, 102 гр., не одружений, утриманці відсутні, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю: прокурора Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника уповноваженого підрозділу Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В :

Неповнолітній ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за наступних обставин.

1 березня 2017 року, приблизно о 15.30 годині, неповнолітній ОСОБА_8 знаходився за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме на крадіжку, належного ОСОБА_9 , мобільного телефону, який знаходився в приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою.

Реалізуючи указаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний ОСОБА_9 , мобільний телефон «Lenovo S60a», вартістю 1618 грн., який знаходився в приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , після цього ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний під час судового розгляду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнав повністю і надав суду показання, відповідно до яких, 01 березня 2017 року, у вечірній час, він повернувся до себе до дому зі школи і попросив у свого зведеного брата ОСОБА_10 мобільний телефон, щоб затефонувати. Після того, як брат поїхав на роботу, він, обвинувачений, впевнився, що його ніхто не бачить, викрав мобільний телефон «Леново», який лежав в кімнаті вказаного житлового будинку, після чого продав викрадений телефон в м.Знам`янка невідомій особі за 500 грн., грошові кошти витратив на власні потреби.

В скоєному щиро розкаюється.

Крім повного визнання своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , в скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення встановлена судом і підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження, а саме: витягом з кримінального провадження №0000458 (а.с.1); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 березня 2017 року (а.с.6); протоколом огляду місця події від 14 березня 2017 року (а.с.11-13); протоколом огляду предмета від 14 березня 2017 року (а.с.14); висновком товарознавчої експертизи №35 від 05 березня 2017 року (а.с.18); повідомленням про підозру від 16 березня 2017 року (а.с.30-31), згідно якої н/п ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України; повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 21 березня 2017 року (а.с.38-39), згідно якої н/п ОСОБА_3 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

За таких обставин суд вважає вину неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке закон класифікує як злочин середньої тяжкості, особу неповнолітнього, що він раніше не судимий, навчається, має належні умови для проживання, характеризується за місцем проживання та навчання позитивно, звіт про неповнолітнього обвинуваченого, висновок досудової доповіді.

До обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 , суд відносить визнання своєї вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене, особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилось 18 років. Це покарання має застосовуватись до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до п.5.1 Пекінських правил заходи впливу на неповнолітніх правопорушників мають ґрунтуватися на врахуванні не лише тяжкості правопорушення, а й особливостей їх особистості. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суди повинні зважено підходити до вирішення питання про призначення неповнолітньому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та впевнитись у переконливості обставин, які свідчать про неможливість виправлення неповнолітнього без реального позбавлення волі.

У ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

В рішенні «Бемер проти Німеччини» (заява 37568/97 п.61 від 03.10.2002 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Враховуючи ступінь тяжкості скоєного неповнолітнім ОСОБА_3 , особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши до останнього положення ст.ст.75,104 КК України, що на думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_3 , саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до вимог п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Оскільки, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_3 був неповнолітнім, вчинив умисний злочин, який не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до ст.12 КК України, суд вважає за необхідне застосувати до нього п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від призначеного покарання.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обрана. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,104 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності зі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , на період іспитового строку, наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного за даним вироком, в зв`язку з застосуванням п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» - звільнити.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: мобільний телефон «Lenovo S60a», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 - залишити на зберіганні у останнього.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1 .