Номер провадження: 11-сс/785/1434/17
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

слідчого - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

представників власника майна - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000012 від 06.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 06.06.2017 року, та накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучено 10.08.2017 року в ході обшуку: напівпричіп - паливо цистерну, р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , із забороною користування та розпорядження даним майном.

Ухвала мотивована тим, що майно було вилучено на законних підставах та підлягає дослідженню в ході проведення досудового розслідування, а також може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

На дану ухвалу ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати слідчого повернути вказане майно.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам КПК України, оскільки до нього не долучені докази, які підтверджують наявність обставин, на які слідчий посилається у клопотанні, не зазначені правові підстави та мета арешту майна. Також слідчий суддя не звернув увагу на те, що клопотання подане з пропуском передбаченого КПК України строку та неуповноваженою особою.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_7 та його представників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Згідно з ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З матеріалів провадження вбачається, що майно було вилучене під час обшуку 10.08.2017 року, а з клопотанням про його арешт слідчий звернувся лише 15.08.2017 року, при цьому у клопотанні не зазначив причин пропуску строку на звернення до слідчого судді та не поставив питання про його поновлення.
Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Крім того, з клопотання вбачається, що на момент обшуку дизельного палива у цистерні не було, у зв`язку з чим слідчим був вилучений сам напівпричіп - паливо цистерна. У клопотанні зазначено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України, однак не конкретизовано, які саме ознаки доказів у кримінальному провадженні має вилучене майно, які обставини свідчать про те, що це майно може бути набуте внаслідок злочинної діяльності, може бути предметом кримінального правопорушення або могло зберегти на собі його сліди.

До матеріалів провадження не долучено жодного доказу, який свідчив би про наявність обґрунтованих підстав вважати, що було вчинено будь-яке кримінальне правопорушення, а також щодо встановлення причетних до його вчинення осіб, із посиланням на конкретні обставини кримінального правопорушення.

Натомість стороною захисту до матеріалів провадження долучені документи, які свідчать про те, що ОСОБА_7 займається законною підприємницькою діяльністю, зареєстрований платником податків у встановленому законом порядку, законно придбав у ТОВ "Євростандарт" дизельне паливо, яке має сертифікат відповідності та декларацію про відповідність технічному регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив та вимогам ДСТУ 7688:2015.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вищевказані обставини до уваги не взяв, а лише формально послався на те, що майно було вилучено на законних підставах та підлягає дослідженню в ході проведення досудового розслідування, а також зазначив, що це майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

При цьому у своїй ухвалі слідчий суддя не зазначив правову підставу та мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, не вказав, у чому полягає необхідність такого ступеню втручання у права власника на арештоване майно.

За таких обставин висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Зі змісту оскаржуваної ухвали незрозумілим залишається і висновок слідчого судді про те, доказом яких саме обставин може бути майно, на яке прокурор просить накласти арешт, а відтак і про наявність підстав для накладення арешту на таке майно.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне її задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.08.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 06.06.2017 року, та накладений арешт на майно, тимчасово вилучене 10.08.2017 року в ході обшуку, а саме - на напівпричіп - паливо цистерни, р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , із забороною користування та розпорядження даним майном, - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Вилучене майно, а саме - напівпричіп - паливо цистерна, р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , підлягає негайному поверненню власнику майна.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3