Справа № 521/558/18
Провадження по справі № 1-в/790/18
У Х В А Л А
19 лютого 2018 року м. Одеса Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку з установою виконання покарань, розглянувши подання Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Янівка Любашівського району Одеської області, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , засуджений 18.01.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ст. 156 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі,-

У С Т А Н О В И В :
Адміністрація ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» звернулася до суду з клопотанням про застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2013 року.

В клопотанні вказано, що засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, має 2 заохочення, стягнень не має, провину в скоєному злочині визнає частково, розкаюється, тому може бути звільнений умовно-достроково.

В судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав подання колонії та зазначив, що засуджений не працевлаштований в установі, оскільки досяг пенсійного віку, зарекомендував себе позитивно.

Засуджений також підтримав подання просив звільнити його від подальшого відбування покарання.

Прокурор вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, на його думку, ОСОБА_4 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2013 року, яким засуджений за ст. 152 ч. 3 КК України. Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2016 року йому зараховано строк попереднього ув`язнення. Початок строку покарання 18.01.2013 року, кінець строку 09.11.2018 року.

Інших судимостей ОСОБА_4 не має.

Засуджений відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, що дає підставу для звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з подання, в ході засідання 13.12.2017 року комісія ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» та спостережна комісія при Малиновській районній адміністрації прийшли до висновку про виправлення ОСОБА_4 і направлення до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання.

Відповідно до характеристики, наданої виправною колонією, ОСОБА_4 за час відбування покарання порушень режиму та розпорядку дня не допускає. В колективі засуджених конфліктних ситуацій не створює. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом та представниками адміністрації

В характеристиці також вказано, що ОСОБА_4 відвідує заходи соціально-виховного характеру, робить для себе вірні висновки.

У 2017 році двічі до нього застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за зразкову поведінку і за підсумками роботи за певний період часу. Заходи стягнення до засудженого не застосовувалися.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Частиною 1 ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності.

Із характеристика, наданої адміністрацією установи виконання покарань, вбачається, що ОСОБА_4 відвідує виховні заходи, бере участь у програмах диференційованого виховного впливу. Разом з тим відсутні відомості про результати і вплив цих заходів на свідомість і поведінку ОСОБА_4 .

Крім того, із даних особової справи та пояснень ОСОБА_6 в судовому засіданні відомо, що за вироком суду з нього стягнуто судові витрати в сумі 1528,80 грн., однак засуджений не приймав заходів для відшкодування зазначених витрат на рахунок держави. Також із тексту подання вбачається, що засуджений не у повному обсязі визнає свою вину у злочині. Таким чином, поведінка засудженого ОСОБА_4 дає підстави вважати, що відбутий ним строк позбавлення волі не є достатнім для досягнення мети призначеного судом покарання виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Суд зважає на те, що сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка виражається в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Однак, як вбачається з наданих документів і відомостей про особу засудженого, до нього майже за 5 років відбування покарання було застосовано лише 2 заходи заохочення у виді подяки 27.06.2017 року і 13.10.2017 року, що не є свідченням його виправлення, усунення з його психіки нахилів, що сприяють вчиненню злочину та прищеплення йому таких поглядів, які виключають можливість нових злочинів.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ст. 156 ч. 2 КК України - проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб, потерпілими від злочину стали 2 малолітніх дівчинки 10-и та 7-и років.

Переконливих доказів такої поведінки засудженого, яка б свідчила про його виправлення, суду надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 82 КК України, ст.ст. 6, 130 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні подання Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18 січня 2013 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1