Дата документу Справа № 314/1342/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/155/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/1342/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року, якою
відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ухвали, до суду від начальника ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» надійшло подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що на теперішній час суд не знайшов достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, зазначає, що він своєю сумлінною працею та поведінкою довів своє виправлення, розкаюється у скоєному злочині, діючих стягнень не має, а навпаки має заохочення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка вважала, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга засудженого, такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів провадження випливає, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі відбуває покарання з 24.07.2014 року, під час перебування в Бєлгородському і Вільнянському слідчих ізоляторах вимоги режиму не порушував, заохочень і стягнень не мав. У ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» відбуває покарання з 16.08.2016 року. Під час відбуття покарання вимоги режиму не порушував, стягнень не мав, мав два заохочення.
Згідно з характеристикою ОСОБА_7 працевлаштований днювальним відділення СПС, до праці ставиться сумлінно, поставлені перед ним задачі виконує вчасно та якісно. У відношенні до інших засуджених не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Працевикористовується днювальним відділення соціально-психологічної служби. До праці ставиться сумлінно. Поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться з розумною ініціативою. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст.65 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до ст.123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізична культура і спорт», «Підготовка до звільнення».

Відповідно до ст.126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

Відповідно до ст.127 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Входить до складу ради колективу засуджених.

Відповідно до ст.59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та особистих побачень.

Засуджений під час відбування покарання не перебуває на профілактичному обліку.

Раніше, рішеннями комісії колонії (протоколам №21) (згідно характеристики, а.п.7), засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм передбачених ст.101 КВК України і ст.82 КК України.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали провадження дійшов висновку що за весь час відбування покарання поведінка засудженого не була стабільно позитивною і активною, а відтак останній не довів своє виправлення і перевиховання. Судом взято до уваги, що ОСОБА_7 до затримання переховувався від правоохоронних органів, що ним не відшкодовано матеріальні збитки у повному обсязі.
Колегія суддів зі вказаним висновком погоджується в повній мірі.
Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 з достатньою переконливістю, не довів своє виправлення, його поведінка змінилися на кращій бік лише останнього часу, а до того моменту вона була пасивною, і тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання начальникаДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи, на які посилається засуджений в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали районного суду і застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4