Постанова
Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ
справа № 219/6669/16-к
провадження № 51-2059км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001357, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання речових доказів.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 5 років. В решті вирок залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
10 травня 2016 року близько 14.40 год. у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав неповнолітньому ОСОБА_8 два удари в ніс та живіт, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: перелом кісток носу та тупу травму живота: забиття лівої нирки, розрив селезінки, який потягнув її видалення та внутрішньочеревну кровотечу тяжкого ступеня.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений ОСОБА_6 просить вирок Апеляційного суду змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Не заперечуючи факту завдання ним потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, вказує, що суд залишив поза увагою відомості про нанесення ударів іншими особами. Крім того, стверджує, що призначаючи йому покарання у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально, апеляційний суд допустив суперечностей при врахуванні характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого діяння, що потягнуло призначення покарання невідповідного тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Зокрема, суд не прийняв до уваги те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував заподіяну потерпілому матеріальну та моральну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, а також позицію потерпілого, прокурора в суді першої інстанції, які просили не позбавляти ОСОБА_6 волі.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції подав заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 у якій просить залишити її без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали доводи касаційної скарги, просили змінити вирок апеляційного суду, застосувати до призначеного засудженому покарання ст.75 КК.
Прокурор у судовому засіданні висловив позицію про залишення вироку апеляційного суду без зміни, а касаційної скарги засудженого без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.
Матеріали провадження свідчать, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження, керуючись ст. 349 КПК, дотримався її вимог, з`ясував чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позицій та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення у розумінні ст. 412 КПК.
Разом з тим, що стосується міри покарання, у виді реального обмеження ОСОБА_6 волі, тобто без застосування ст. 75 КК, то суд касаційної інстанції з нею погодитись не може, та доводи касаційної скарги про те, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання є несправедливим внаслідок суворості, суд вважає обґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, призначив йому за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від якого звільнив його на підставі ст. 75 КК.
Апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК та постановляючи свій вирок, урахував ті самі пом`якшуючі покарання обставини і визнав таке звільнення невідповідним ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, при цьому дійшов висновку про те, що покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК має бути призначене із застосуванням ст. 69 КК, але без застосування ст.75 КК.
Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, офіційно працює, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває. Вказані обставини є такими, що пом`якшують покарання. Потерпілий, законний представник потерпілого будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 не мають, просили суд не позбавляти останнього волі, такої позиції дотримувався в суді першої інстанції і прокурор.
Апеляційний суд зазначені обставини залишив поза увагою.
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу засудженого ОСОБА_6 , його відношення до вчиненого злочину, наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, думку потерпілого про не сурове покарання, суд касаційної інстанції вважає, що виправлення засудженого ОСОБА_6 можливе без відбування призначеного йому покарання в місцях обмеження волі.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок апеляційного суду та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання в межах визначеного апеляційним судом строку обмеження волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК та призначенням відповідного іспитового строку, а також покладенням на нього певних обов`язків, передбачених частинами 1-2 ст. 76 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому цим судом із застосуванням ст. 69 КК за ч. 1 ст. 121 КК покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, пунктами 2-3 ч. 2 ст. 76 КК.
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3