Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/1941/17
1-кс/279/1218/17

У Х В А Л А
іменем України
06 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И В:
Заявник як власник арештованого майна звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 року.
Вказав, що являється власником автомобіля марки «КІА Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 року на транспортний засіб було накладено арешт.
З часу накладення арешту на майно минуло 6 місяців, сторона обвинувачення мала змогу за цей час провести з арештованим майном всі необхідні слідчі дії, однак до цього часу автомобіль йому не повернуто.
Просив скасувати арешт на автомобіль та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.
Заявник, слідчий та прокурор належним чином були повідомлені про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не прибули, що не перешкоджає його розглядові.
Дослідивши матеріали скарги, досудового кримінального провадження, встановлено наступне:
Заявник ОСОБА_3 являється власником транспортного засобу -автомобіля марки «КІА Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 ), на який ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 року накладено арешт без визначення обсягу накладених обтяжень.
Згідно ст.168, ч.2 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку і огляду.
Стаття 237,ч.7 КПК України передбачає, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до положень ст.100,ч.1 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
На час розгляду клопотання досудове розслідування не завершено, рішення про долю речових доказів не приймалось.
Згідно ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо учасник провадження доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Суд прийшов до висновку, що у органу досудового слідства існує потреба у частковому застосуванні арешту вказаного в клопотанні майна, а саме в частині заборони на його відчуження, так як кінцеве рішення по справі не прийнято, вині особи не встановлені, а відчуження майна, яке є однією з форм розпорядження власником належним йому майном, може зашкодити інтересам слідства.
В той же час, необхідність збереження арешту в частині заборони користування та володіння майном відпала, оскільки слідством проведені необхідні експертні дослідження.
Враховуючи вищевказане, клопотання підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст.100 ч.6 п.1 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання в частині передачі майна власнику підлягає задоволенню, так як призначені по справі експертизи проведені, необхідність утримувати транспортний засіб в розпорядженні органу розслідування відпала.
Таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.
Арешт на автомобіль марки «КІА Соренто» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 року, в частині заборони володіння та користування арештованим майном скасувати.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу