Постанова
Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ
справа № 243/10860/16-к
провадження № 51-261км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на вирок Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003410, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кизил Сир Вілюйського району Якутія-Саха, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України ( далі КК) не судимого;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року, апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, задоволено частково, вирок суду першої інстанції в частині обраного покарання скасовано, призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді арешту на строк 6 місяців. В решті вирок залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту в великих розмірах.
Так, ОСОБА_6 в середині серпня 2016 року на пустирі поблизу провулку Орденоносців у м. Слов`янськ для особистого вживання, без мети збуту, незаконно зірвав листя коноплі, які переніс до місяця свого проживання у будинок АДРЕСА_1 , де висушив, подрібнив, розфасував на два пакети та зберігав до 22 листопада 2016 року в кількості 1268,73 г у перерахунку на суху речовину.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки особі засудженого та ступеню тяжкості, вчиненого ОСОБА_6 злочину та стверджує, що досягнення мети покарання у цьому провадженні можливе лише за умови призначення покарання у виді реального позбавлення волі.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного вироком апеляційного суду покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 , то Верховний Суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, та скасовуючи вирок суду першої інстанції, в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК, апеляційний суд взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_6 , будучи працездатним, не працює, хоча судимості в нього і погашені, проте він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини пов`язані з обігом наркотичних речовин, страждає поведінковими та психічними розладами внаслідок вживання наркотичних речовин, у зв`язку з чим, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, також кількість наркотичного засобу, який він зберігав для особистого вживання, явно не свідчить про намір стати на шлях виправлення.
Поряд із цим, апеляційний суд, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю злочину та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , які визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та зважив на дані про особу обвинуваченого, який має позитивну характеристику та приймає активну участь у суспільно-корисній діяльності за місцем проживання. З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, зазначивши, що наведені обставини у їх сукупності утворюють законні підстави перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст. 309 КК, у виді арешту, проте яке слід відбувати реально, завдяки чому буде досягнута мета покарання.
Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване, є справедливим, а покарання необхідним і достатнім.
Суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, вирок не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь кримінальному провадженні в суді першої інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3