Справа № 741/1686/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/768/2017
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 20 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265, за апеляційною скаргою прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мирча, Бородянського району, Київської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, розведеного, маючого на утриманні батька-інваліда другої групи, раніше не судимого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених до ст. 76 КК України: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Не погоджуючись з вироком суду була подана апеляційна скарга, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор просить скасувати рішення суду в частині призначеного покарання, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

В обґрунтування викладених ним вимог, звертає увагу на те, що обвинувачений своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, у скоєному не розкаявся, перед потерпілою не вибачився та не відшкодував шкоду, заподіяну потерпілій внаслідок вчинення злочину. Вважає, що місцевим судом при визначенні виду та міри покарання не було взято до уваги того, що тілесні ушкодження були спричинені особі жіночої статі, предмет нанесення та тяжкість нанесених тілесних ушкоджень та дані, що негативно характеризують обвинуваченого.

Суд першої інстанції встановив, що 20 травня 2016 року близько 9 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 з метою заподіяння тілесних ушкоджень з мотивів особистих неприязних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_10 навмисно наніс один удар сокирою по правій руці, спричинивши потерпілій тілесне ушкодження у вигляді рани правого передпліччя з пошкодженням ліктьової кістки, синців лівого плеча, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а вимоги прокурора, викладені в апеляційній скарзі, без задоволення, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, потерпілу, яка погодилась з позицією державного обвинувача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні та кваліфікація дій обвинуваченого, які не оспорюються учасниками судового розгляду апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції було враховано як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та форму вини, яка за є умисною, так і дані про його особу, який за місцем проживання характеризується добре, ніде не працює, але здійснює догляд за батьком, який є інвалідом ІІ групи, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, поведінку у побуті, на яку, відповідно до довідки-характеристики наданої Мирчанською сільською радою скарги не надходили.

Крім того, місцевим судом була врахована обставина, яка пом`якшує покарання відсутність судимостей та відсутність обтяжуючих покарання обставин, та враховуючи вищенаведені обставини, прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з вищевикладеного, доводи прокурора про м`якість призначеного покарання є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд виходив із названих вимог закону, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, дані про особу обвинуваченого, враховано обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання в зв`язку з неврахуванням обставин, одні з яких відносяться до даних, що характеризують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а інші, що характеризують особу, не заслуговують на увагу, так як були в повному обсязі враховані місцевим судом під час визначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга за наведених вище підстав не підлягає до задоволенню.

При перевірці кримінальної справи колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Під час розгляду даного кримінального провадження від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла заява про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Визначаючись у вирішенні цієї заяви колегія суддів враховує, що ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких не набрали законної сили: пункт е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав колишніх республік СРСР.

Обвинуваченим вчинено злочин до набрання чинності вищезазначеним Законом та відповідно до ст. 12 КК України його віднесено до переліку злочинів середньої тяжкості, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ст.1 цього Закону.

Як вбачається з наданої суду копії посвідчення серії В-1 № НОМЕР_1 , він є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіологічного контролю.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вказану заяву обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. е.) Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4