Справа № 573/1996/17
Номер провадження 1-кп/573/195/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянки України, уродженки міста Білопілля Сумської області, з базовою середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:
15 вересня 2016 року та 04 січня 2017 року, у робочий час, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні управління соціального захисту населення Білопільської РДА за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Сумська, 9, діючи з єдиним умислом, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ввівши в оману працівників управління соціального захисту населення Білопільської РДА шляхом приховування обставин, які впливають на призначення та виплату державної допомоги одиноким матерям при оформленні даної допомоги, вказала при заповненні заяв №858/3 від 15 вересня 2016 року та №2856/3 від 04 січня 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 22 лютого 2012 року №96, завідомо неправдиві відомості про те, що вона не проживає з батьком своєї дитини ОСОБА_7 , хоча фактично з 1996 року та на час подачі заяви проживала з біологічним батьком своєї доньки та ще 6 спільних дітей - ОСОБА_8 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, вела спільне господарство та виховувала дитину ОСОБА_7 .

Вказані заяви стали підставою для призначення та виплати ОСОБА_4 допомоги як одинокій матері у період з вересня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 826 грн. 30 коп. В подальшому ОСОБА_4 , не маючи ніякого права на отримання нарахованих коштів, отримала вказані кошти та розпорядилася ними на власний розсуд, тим самим спричинивши державі в особі управління соціального захисту населення Білопільської РДА матеріальні збитки на суму 826 грн. 30 коп.

Крім того, 15 вересня 2016 року та 04 січня 2017 року, у робочий час, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні управління соціального захисту населення Білопільської РДА за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Сумська, 9, діючи з єдиним умислом, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, будучи офіційно попередженою про обов`язок надання достовірної інформації, підробила офіційні документи - заяви №858/3 від 15 вересня 2016 року та №2856/3 від 04 січня 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 22 лютого 2012 року №96, а саме: зазначила (підкресливши) у заявах недостовірні відомості у розділі «Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю», про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, хоча фактично з 1996 року та на час подання заяви проживала з біологічним батьком своєї доньки та ще 6 спільних дітей - ОСОБА_8 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, вела спільне господарство та виховувала дитину ОСОБА_7 .

Вказані заяви стали підставою для призначення та виплати ОСОБА_4 допомоги як одинокій матері у період з вересня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 826 грн. 30 коп.

Крім того, 15 вересня 2016 року та 04 січня 2017 року, у робочий час, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні управління соціального захисту населення Білопільської РДА за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Сумська, 9, діючи з єдиним умислом, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, надала працівникам управління соціального захисту населення Білопільської РДА підроблені офіційні документи - заяви №858/3 від 15 вересня 2016 року та №2856/3 від 04 січня 2017 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 22 лютого 2012 року №96, у яких зазначила недостовірні відомості у розділі «Додаткова інформація, яка повідомляється одинокою матір`ю», про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, хоча фактично з 1996 року та на час подання заяви проживала з біологічним батьком своєї доньки та ще 6 спільних дітей - ОСОБА_8 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак мала спільний побут, взаємні права та обов`язки, вела спільне господарство та виховувала дитину ОСОБА_7 .

Вказані заяви стали підставою для призначення та виплати ОСОБА_4 допомоги як одинокій матері у період з вересня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 826 грн. 30 коп.

Здійснюючи вказані дії ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованих їй злочинах визнала повністю, щиро розкаялася і дала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема показала, що у вересні 2016 року та січні 2017 року звернулася до управління соціального захисту населення Білопільської РДА з заявами щодо призначення їй соціальної допомоги як одинокій матері ОСОБА_7 . У вказаних заявах вона зазначила, що з батьком дитини не проживає, хоча її батьком є ОСОБА_8 , з яким вона фактично проживає разом з 1996 року і до даного часу та виховує з ним ще 6 спільних дітей. За весь період вона отримала 826 грн. 30 коп. соціальної допомоги.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Суд вважає, що зазначеними умисними діями ОСОБА_4 вчинила злочини, передбачені ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не знаходиться, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2010 року з діагнозом «Невростенія».

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки вона критично оцінила вчинені нею злочини; активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки вона правдиво повідомила про обставини вчинення злочинів; добровільне відшкодування завданого збитку; має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченої та обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд вважає, що справедливим, законним, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона має неповнолітніх дітей.

Обвинувачена ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 зазначене клопотання підтримали.

Заслухавши учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, має на утриманні 5 неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлена батьківських прав. Вказані кримінальні правопорушення вона вчинила до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році». Проти застосування до неї амністії не заперечує.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась, ОСОБА_4 роз`яснено наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ОСОБА_4 звільнити від покарання у виді штрафу на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази: заяви ОСОБА_4 до управління соціального захисту населення Білопільської РДА «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» №858/3 від 15.09.2016, №2856/3 від 04.01.2017, №787/2 від 07.07.2017, №382/4 від 16.01.2015, №1436/3 від 05.02.2016, №93/3 від 05.07.2017, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, які знаходиться в Білопільському відділі Конотопської місцевої прокуратури, необхідно залишити там же.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 850 грн.,

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді у виді штрафу в доход держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 1700 грн.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 680 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 1700 грн.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становлять 1700 грн.

Речові докази: заяви ОСОБА_4 до управління соціального захисту населення Білопільської РДА «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» №858/3 від 15.09.2016, №2856/3 від 04.01.2017, №787/2 від 07.07.2017, №382/4 від 16.01.2015, №1436/3 від 05.02.2016, №93/3 від 05.07.2017, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження, які знаходиться в Білопільському відділі Конотопської місцевої прокуратури, залишити там же.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя