АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1831/17 Справа № 191/2230/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000449, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі потерпіла просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді 120 годин виправних робіт.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, ОСОБА_7 , будучи згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року зобов`язаним сплачувати аліменти на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дитини - сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , - згідно довідки - розрахунку Синельниківського MP ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з лютого 2013 року по червень 2013 року виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював та іншої допомоги на його утримання не надавав, тобто 4 місяці злісно ухилявся від сплати аліментів.

Після чого, ОСОБА_7 в червні 2013 року здійснив виплату по аліментах на утримання неповнолітнього сина не в повному обсязі, сплативши 300 грн, а починаючи з липня 2013 року по квітень 2014 року, виплат по аліментах на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 9 місяців злісно ухилявся від сплати аліментів.

Продовжуючи вчиняти кримінальне правопорушення, ОСОБА_7 , згідно довідки - розрахунку Синельниківського MP ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з квітня 2014 року по грудень 2014 року включно здійснив виплату по аліментах на утримання неповнолітнього сина не в повному обсязі, сплативши за вказаний період лише 4500 грн.

Після чого ОСОБА_7 , починаючи з січня 2015 року по травень 2017 року, виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 2 роки 4 місяці злісно ухилявся від сплати аліментів. На попереджувальні листи Синельниківського MP ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів станом на травень 2017 року у розмірі 32491 грн. 63 коп., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що оскаржуваний вирок є надмірно м`яким через невідповідність призначеного покарання вчиненому кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції ігноруються документи, які вказують на те, що ОСОБА_7 за весь період часу несплати аліментів має заборгованість на загальну суму 35 655 грн. 35 коп., оскільки навмисно не сплачує аліменти та хизується зв`язками з працівниками поліції які його будуть покривати. На думку апелянта, у обвинуваченого наявний прямий умисел, спрямований на несплату аліментів, оскільки останній не намагається працевлаштуватися та сплачувати аліменти, його дії мають злісний характер та ставлять її та сина в скрутне матеріальне становище.

Крім того вказує, що у оскаржуваному вирку зазначені відомості щодо інших осіб, які не відносяться до даного провадження, а саме у відношенні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що тягне за собою реагування та внесення до Вищої ради правосуддя для притягнення судді до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілу, яка просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; прокурора, що зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника які наполягали на залишенні апеляційної скарги потерпілої без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо м`якості призначеного покарання обвинуваченому, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, взято до уваги факти відсутності у обвинуваченого місця роботи, перебування його на обліку у лікаря психіатра, також враховано і те, що останній раніше не судимий та за місцем проживання характеризується задовільно. До обставин, що пом`якшують покарання віднесено щире каяття, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання найбільш м`яке за видом з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, втім у максимальному його розмірі, у виді 120 годин громадських робіт, з яким колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для посилення цього покарання, вважаючи його достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. При цьому колегія суддів також приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 позбавлений можливості належного працевлаштування у зв`язку з перебуванням на обліку у лікаря-психіатра, втім мірою можливості сплачує аліменти з нерегулярних заробітків, які йому вдається отримувати.

Посилання апелянта на те, що суд недостатньою мірою врахував фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини були відомі суду, зазначені у вироку та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому.

Доводи апелянта щодо допущення судом першої інстанції помилки при складанні повного тексту вироку яка полягає у том, що в мотивувальній частині вироку зазначені обставини з іншого кримінального провадження щодо інших осіб, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявний у матеріалах справи оригінал вироку таких недоліків не містить. Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4