ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3831/17
провадження № 1-кп/753/557/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0013629 від 02.12.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України.
Головуючим у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 13 листопада 2017 року.

Прокурор, думку якого підтримала потерпіла, вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували раніше.
Захисник, думку якого підтримав обвинувачений, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказуючи на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 02.12.2016 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався відповідно до ухвал Дарницького районного суду м. Києва в ході судового розгляду, останній раз до 13.11.2017 року.
Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (справи W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме - обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (справи Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, особу обвинуваченого, який немає постійного місця роботи та єдиного джерела доходів, та ті обставини, що ОСОБА_8 ,будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, судимості за які не зняті та непогашені в установленому законом порядку, що вказує на те, що обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, знову ж таки обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства до потерпілих.
Разом з тим, суд не відхиляє доводів сторони захисту, викладених на користь обвинуваченого та враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності ризиків, вказаних прокурором, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо), однак у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків на думку суду немає, ризики, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не зменшилися та є триваючими, а доказів, які б вказували протилежне, суду надано не було, тому суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд не визначає розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки злочини останнім вчинено із застосуванням насильства.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28 грудня 2017 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Головуючий суддя:
Cудді: