Справа №359/6774/16-к
Провадження №1-кп/359/65/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 та ст. 198 КК України,

та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

розглянувши питання про доцільність утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 та ст. 198 КК України, та ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

Під час розгляду даного кримінального провадження судом перед сторонами кримінального провадження поставлено питання про доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, оскільки строк дії ухвали про продовження даного строку закінчується 02.12.2017 року.
Прокурор у судовому засіданні проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який ніж позбавлення волі заперечував, оскільки ризики та обставини визначені ст.117,178 КПК України не зменшились, та продовжують існувати на даний момент.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив змінити його підзахисному запобіжний захід у виді тримання під вартою, з тих підстав, що доцільність застосування такого запобіжного заходу відсутня, оскільки ризики та обставини визначені ст.117,178 КПК України суттєво зменшились. Фактично в ході розгляду справи були проведені майже всі процесуальні дії, допитані обвинувачені, свідки, потерпілий.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який. Запевнив, що наміру переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності не має.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом запобіжного заходу зі спливу строку 60 днів у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку , передбаченого главою 18 чинного КПК.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я його дружини, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.
Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею та судом було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими доводами для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 р. у справі "Харченко проти України" ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі "Єлоєв проти України".
У своєму Рішенні "Подвезько проти України" № 74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи "за" і "проти" звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.
За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд приходить до переконання, що після обрання обвинуваченому запобіжного заходу ступень ризиків, які були встановлені судом, змінився.
Так, під час розгляду вирішення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, прокурором зазначалося про те, що ризики, передбачені п.1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при обранні запобіжного заходу та були підставами для продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , не зменшилися та продовжують існувати. Разом із тим, такі посилання прокурора не були доведені відповідними доказами під час розгляду даного питання.
Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії, п. 140). Так, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_4 під вартою становить фактично 1,5 роки, доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою на даний час, не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини, §38), ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Яжинський проти Польщі, §43).
Як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років позбавлення волі.
Встановлено, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою спливає 02.12.2017р., коли судове провадження не буде завершено.
Досліджені в судовому засіданні докази обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Дані обставини можуть свідчити про наявність ризику, що під впливом тяжкості покарань, які загрожують обвинуваченому, він може переховуватись від судового слідства.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий. Як вбачається з матеріалів, він до затримання мав місце постійного проживання.
Так, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

З огляду на зазначені обставини, оцінивши в сукупності ступень тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, зареєстрований, має місце постійного проживання , суд приходить до висновку, що на даний момент ризик переховування обвинуваченого, у разі його звільнення з-під варти, зменшився.

Також, у даному випадку суд враховує, кількість процесуальних дій, які уже вчинені під час судового розгляду, в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме проведення допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків. Ці обставини вказують на те, що обвинувачений не може вже впливати на свідків, які були допитані судом.
Таким чином, на думку суду, прокурором, на даному етапі судового розгляду, не наведено переконливих мотивів, того, що наявність ризиків, передбачених п.1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким відносно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не можуть бути мінімізовані за рахунок інших запобіжних заходів. При цьому, слід зазначити, що обвинувачений знаходиться під вартою фактично 1,5 роки, що хоч і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак прокурор не зазначив нових аргументів, які б з огляду на вищезазначені положення законодавства, виправдовували подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.
Враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів того, що на теперішній час заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недоведеність стороною обвинувачення під час судового засідання, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою домашній арешт.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 61, 62, 63, 110, 128, 291, 293, 314-316, 372 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, починаючи з 30.11.2017 року, та покласти на нього наступні обов`язки:

прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора або суду;

повідомляти прокурора та суд про необхідність зміни свого місця проживання;

заборонити спілкуватися з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Строк дії обов`язків встановити до завершення судового розгляду в даному кримінальному провадженні.

Звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 04.12.2017 року.

Суддя: ОСОБА_1