АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/1629/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2375/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_8 ,
- 19.10.2011 року Калініським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч.1, 2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 26.09.2012 року Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч.2 ст.307, ч.2 ст.311, ч.2 ст.317, ч.1 ст.70 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 19.03.2015 року звільнена умовно-достроково на не відбутий строк 01 рік 08 місяців 25 днів, згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 26.09.2012 року і за сукупністю вироків ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимою, за кримінальні правопорушення у сфері проти власності, на шлях виправлення не стала і знову скоїла кримінальне правопорушення у сфері проти власності за наступних обставин: 06.10.2015 року близько 12 годин 30 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись в магазині «Ровесник» у відділені одягу, розташованого за адресою: м. Харків, пр.. 50-річчя СРСР, буд.12, побачила на полиці жіночу сумку, яка належить ОСОБА_10 та на грунті раптово виниклого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю уваги третіх осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, підійшла до вказаної жіночої сумки, вартістю згідно з висновком судової-товарознавчої експертизи № 4351 від 08.10.2015 року -98 грн.00 коп., в якій знаходився мобільний телефон «Samsung E 210», вартістю згідно з висновком судової-товарознавчої експертизи № 4351 від 08.10.2015 року -50 грн.00 коп., та іншим майном, яке не становить для потерпілої матеріальної цінності та таємно взяла її. Після чого, ОСОБА_8 , з вказаною сумкою покинула приміщення магазину.
В момент коли ОСОБА_8 йшла по вулиці її злочинні дії були викриті ОСОБА_10 , яка намагалася присікти її протиправні діяння, окликнувши останню. ОСОБА_8 розуміючи, що її наміри вчинити крадіжку були викриті, з метою досягнення свого злочинного наміру заволодіти чужим майном, утримуючи при собі вищевказану жіночу сумку почала тікати.
Проте, вчинивши всі дії, які ОСОБА_8 , вважала за необхідне для здійснення крадіжки, яка переросла у відкрите викрадення чужого майна, злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, оскільки її спроба зникнути з місця скоєного злочину з викраденим майном була присічена активними діями ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з суворістю призначеного покарання, і призначити їй менш суворе покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, повне визнання вини, щиросердне каяття, ряд тяжких хвороб на які вона страждає, а також те, що її неповнолітня дитина знаходиться в зоні АТО (м.Горлівка) та потребує її піклування.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Судом враховано конкретні обставини вчинення злочину до повного відбуття покарання за попереднім вироком та його шкідливі наслідки.
Судом враховані відомості про особу обвинуваченої, яка була раніше неодноразово судима за умисні злочини , не працює, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.
Судом враховано , що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховано її щире каяття та стан її здоров`я. Враховуючи наведені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
З огляду на це колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченої про неналежне врахування всіх обставин справи судом , а покарання , призначене вироком суду із застосуванням положень ст.69 КК України , не вважає надто суворим.
Призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України суд правильно виходив із того , що обвинувачена вчинила новий умисний тяжкий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком , від якого була умовно достроково звільнена ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.03.2015 року.
Підстав вважати надто суворим призначене обвинуваченій остаточне покарання за сукупністю вироків колегія суддів також не знаходить.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_8 заявила клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію 2016 року».
Відповідно до положень п «б» ст. 9 зазначеного закону амністія не застосовується до осіб, які раніше звільнялись з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин, а тому до ОСОБА_8 не може застосовуватись амністія.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
З урахуванням викладеного, керуючись, ст.ст. 404,405,407, 418, ст. 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - з дня вручення копії ухвали.
Головуючий-
Судді -