1-в/359/429/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності обвинувального вироку,-

ВСТАНОВИВ:
Вироком Бориспільського міського суду Київської області від 10 серпня 2000 року громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.86-1 КК України (в редакції 1960 року) та з застосуванням ст.44 КК України (в редакції 1960 року) призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією всього особистого майна.

Міра запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено підписку про невиїзд. Також в строк покарання було зараховано строк знаходження під вартою в період з 13.01.1999 року по 29.07.1999 року.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Київського обласного суду від 13 вересня 2000 року залишено без змін вирок суду першої інстанції.

Вирок в частині конфіскації всього особистого майна було виконано, а ось в частинні відбування покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі у виправно - трудовій колонії посиленого режиму виконано не було, з причин незалежних від засудженого.

Проте, 21 вересня 2017 року його було затримано співробітниками національної поліції для виконання вироку Бориспільського міського суду Київської області від 10 серпня 2000 року.

Посилаючись на сплив строку давності обвинувального вироку, заявник просить звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав доводи захисника.

Прокурор заперечень проти задоволення клопотання не надав.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 537 КПК України передбачає можливість вирішення судом питань, пов`язаних з виконанням вироків.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Питання передбачені пунктом 14, ст. 537 КПК України вирішуються судом, що ухвалив вирок.

Звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відносяться до п.14 ст. 357 КПК України,а саме: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно до ст. 80 КК України (у редакції 2001 року) передбачено нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлено імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Пунктом 1-5 ст. 80 КК України встановлюються строки, в залежності від тяжкості злочину, після закінчення яких особа звільняється від відбування покарання.

В той же час злочин, передбачений ст.86-1 КК України (у редакції 1960 року) відсутній у чинному Кримінальному Кодексі України, а максимальний строк покарання встановлений у ст.86-1 КК України (у редакції 1960 року) становить 15 років позбавлення волі. Кримінальний Кодекс України в редакції 1960 року розрізняє тільки злочини та тяжкі злочини (ст.7-1)

Відповідно ст. 12 КК України злочини, за які передбачається покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років відносяться до категорії особливо тяжких.

Пункт 4 ст.80 КК України (в редакції 2001 року) встановлює десятирічний строк давності виконання обвинувального вироку , що до особи яка вчинила особливо тяжкий злочин та засуджена до позбавлення волі на строк не більше 10 років.

Максимально передбачений ст.80 КК України строк давності виконання обвинувального вироку становить 15 років.

Частина 3 ст. 80 КК України (в редакції 2001 року) передбачає зупинення перебігу строку давності, якщо засуджений ухилявся від відбування покарання. Частина 4 ст. 80 (в редакції 2001 року) встановлює переривання строку давності, якщо засуджений вчинив новий злочин середньої тяжкості, тяжкий та особливий тяжкий злочин.

Також варто зазначити, що у розділі II пункті 11 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального Кодексу України 2001 року, прямо зазначено, що до осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, правила давності застосовуються, встановлені КК України 1960 року, крім випадків, якщо КК України 2001 року пом`якшує відповідальність таких осіб.

Відповідно до ст. 49 ч. 1 п.З КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано протягом п`яти років при засудженні особи до позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, до засудженого ОСОБА_4 слід застосувавити положення саме ст.49 КК України 1960 року, оскільки у відношенні до ст. 86-1 КК України 1960 року положення є більш м`яким у частині правил давності.

Крім того, вказана стаття містить положення , що обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Засуджений ОСОБА_4 від відбування покарання не ухилявся, нових злочинів не вчиняв. З моменту його засудження пройшло понад 17 років, а отже, на думку суду, є всі підстави для його звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінчення строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки відсутня його вина у неприведенні вироку у виконання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правове обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Підтвердження відсутності ухиляння ОСОБА_4 від відбування покарання є наступні доводи:

засуджений протягом усього часу проживав за адресою прописки - АДРЕСА_1 .

порушень порядку відбування покарання не допускав, до адміністративної відповідальності не притягувався, до відділу виконання покарання з`являвся своєчасно.

з 12.02.1996 року по 28.02.2008 року постійно працював електромонтером четвертої групи по обслуговуванню електрообладнання котлотурбінного цеху Київської теплоелектроцентраль №5 Державної акціонерної енергопостачальної компанії Київенерго.

з 03.03.2008 року по 06.03.2009 року працював на посаді енергетика TOB «Рітейл Партнере Україна»

з 19.03.2009 року по 13.01.2010 року стояв на обліку та отримував виплати по безробіттю.

28.09.2002 року одружився з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про одруження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_7 .

у 2005 році отримав диплом бакалавра у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» (заочна форма навчання) у 2007 році отримав диплом спеціаліста у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» (заочна форма навчання) з 2010 року по теперішній час працював за спеціальністю на різних фірмах за цивільно-правовими угодами, постійно підвищував професійну кваліфікацію, активно займався громадським життям, що підтверджується грамотами та подяками.

Вказані факти є наочним підтвердженням ведення звичайного людського життя громадянина ОСОБА_4 . У разі його ухиляння від відбування покарання або переховування іншим чином, він би не мав змоги офіційно працювати, навчатись та вести активну громадську діяльність.

І хоча, враховуючи, що з моменту винесення вироку пройшло вже понад 17 років, відповідно до позиції Верховного суду України, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. З ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Згідно Прикінцевих та перехідних положення Кримінального Кодексу України (в редакції 2001 року), а саме розділ II, пункт 10 який встановлює необхідність перегляду всіх справ про злочини осіб які засуджені, зокрема за ст.86-1 КК України (в редакції 1960 року) та приведенням у відповідність із покаранням встановленим санкціями ст. 185, 186, 187, 190, 191 КК України.

Невиконання зазначеної норма свідчить та підтверджує бездіяльність допущену відповідними державними органами, що призвела до даної ситуації та доводить відсутність в діях засудженого ОСОБА_4 переховування від відбування покарання.

На теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 утримується у Державній установі «Київській СІЗО» Міністерства юстиції України.

У зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, останній підлягає звільненню.

На підставі викладеного, ст. 49 КК України 1960 року, ст. 539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності обвинувального вироку,-задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного йому вироком Бориспільського міського суду Київської області від 10.08.2000 року у виді 4 років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1