Справа № 496/1117/15к
Провадження № 51-631км17
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 березня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Першої палати Касаційного кримінального суду
Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі ТДВ) ОСОБА_6 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001207, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Дмитрівки Татарбунарського району
Одеської області, жителя

АДРЕСА_1

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК.

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У справі вирішено цивільні позови. Стягнуто з ТДВ у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь:ОСОБА_8 9733 грн; ОСОБА_9 51 802 грн; ОСОБА_10 62 276,63 грн.

Крім того, стягнуто з ПП «Посполіта Сервіс» у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_8 15 000 грн; ОСОБА_9 300 000 грн; ОСОБА_10 300 000 грн. та витрати на правову допомогу 25 000 грн. В іншій частині цивільні позови згаданих осіб, а також такі позови прокурора залишено без задоволення.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості та загибель кількох осіб.
Як установив суд, 7 грудня 2014 року близько 16.15 год. водій ПП «Посполіта Сервіс» ОСОБА_7 , керуючи технічно справним пасажирським автобусом MERCEDES-BENZ 412 D (державний номерний знак НОМЕР_1 ), здійснював перевезення пасажирів на рейсовому маршруті сполученням ОдесаДмитрівка. Рухаючись на 21му кілометрі автодороги ОдесаРені в напрямку м. Одеси, порушивши вимоги пунктів 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, ОСОБА_7 не впорався з керуванням і допустив виїзд автобуса за межі проїзної частини на узбіччя з подальшим наїздом на дерева. Унаслідок цього пасажирам транспортного засобу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили їх смерть, а ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, представник цивільного відповідача ТДВ ОСОБА_6 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 вирок та ухвалу в частині вирішення цивільного позову стягнення з указаного товариства на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальної шкоди, і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свою позицію, ОСОБА_6 зазначає, що суд усупереч п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стягнув зі страхової компанії на користь указаних осіб витрати на поховання, що перевищують 12 мінімальних заробітних плат. На думку скаржника, суд також необгрунтовано стягнув на користь ОСОБА_9 кошти, витрачені на поминальні обіди, які не відносяться до витрат на поховання відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Крім того, представник цивільного відповідача наводить розрахунки розміру витрат, яких не зробив місцевий суд. Оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень, ОСОБА_6 вважає його рішення незаконним.
Представник цивільного відповідача та засуджений ОСОБА_7 просили розглянути подану скаргу за їх відсутності.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор заперечив обгрунтованість заявлених касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину проти безпеки руху, доведеність цього обвинувачення, юридично правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 286 КК, а також справедливість призначеного засудженому покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Виходячи із законодавчих приписів у рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.
Цих вимог закону місцевий суд не дотримався.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , місцевий суд зазначив, що матеріальна шкода, завдана злочином, підтверджується належними та допустимими письмовими доказами товарними чеками, квитанціями, рахунками-фактурами.
Однак суд ретельно не перевірив усіх вимог позивачів, які стосуються стягнення з ТДВ коштів, витрачених на поховання та на проведення поминальних обідів. Стягуючи такі витрати, суд не мотивував, чому він не взяв уваги положень законів України: від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п. 27.4 ст. 27) та від 10 липня 2003 року № 1102 IV«Про поховання та похоронну справу» (ст. 2). Між тим, відповідно до цих положень сума відшкодування витрат на поховання не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку, а витрати на поминальні обіди не відносяться до витрат, пов`язаних із похованням. Не міститься у вироку суду й точного розрахунку присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.

За матеріалами кримінального провадження, представник цивільного відповідача ТДВ, не погодившись із вироком у частині вирішення цивільного позову, подав апеляційну скаргу. У ній він, наводячи конкретні доводи, які за змістом та суттю аналогічні викладеним у касаційній скарзі, стверджував про незаконність стягнення з товариства витрат на поховання та поминальні обіди.
Апеляційний суд при розгляді вказаної скарги представника цивільного відповідачавсупереч вимогам ст. 419 КПК не проаналізував і не дав вичерпної відповіді на зазначені у ній доводи, а також не навів в ухвалі жодних розрахунків на обґрунтування присуджених за вироком сум попри те, що вони оспорювалися.
Таким чином, аргументи представника цивільного відповідача ТДВ про неправильне застосування місцевим судом при вирішенні цивільного позову потерпілих, спеціального закону, який регулює правовідносини, що виникають із договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у частині розрахунку сум, які підлягають виплаті, залишилися не спростованими.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ТДВ на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальної шкоди постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вони у цій частині підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження у цій частині призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Отже, подану касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - стягнення на їх користь із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» матеріальної шкоди скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3