У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого вироком Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року за п. «а» та «з» ст. 93 та ч. 1 ст. 142 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 357 КК України (2001 року) ОСОБА_3 про відновлення строку на касаційне оскарження вказаного вироку,

сторони: прокурор ОСОБА_4 , засуджений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:

Вироком Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року засуджено ОСОБА_7 за п. «а» та «з» ст. 93 та ч. 1 ст. 142 КК України (1960 року), ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 357 КК України (2001 року) до довічного позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2003 року відмовлено у задоволенні касаційних скарг захисників засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження вказаного вироку Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року. В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що вказаний вирок суду під розписку він отримав лише 19 січня 2003 року, а 17 лютого 2003 року вже подав касаційну скаргу на нього, копію якої додав до даних матеріалів. Водночас, як вбачається з тексту ухвали Верховного Суду України від 24 квітня 2003 року, вона поставлена за результатами розгляду касаційних скарг лише захисників засудженого, скарга останнього предметом судового розгляду з невідомих причин не була, хоча, на відміну від скарг захисників, містила посилання на порушення процесуального закону на стадії досудового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року розгляд вказаного клопотання засудженого за підсудністю визначено Святошинському районному суду міста Києва.

У суді засуджений та його захисник наполягали на задоволенні вказаного клопотання, крім того, засуджений просив відкласти слухання справи з тим, щоб до неї краще підготуватися.

Суд не знайшов підстав для оголшення преерви в судовому засіданні, предметом якого є виключно клопотання самого засудженого.

Заслухавши засудженого, як ініціатора даного судового провадження, захисника, який його підтримав, та прокурора, який вважав, що підстави для відновлення строку на касаційне оскарження відсутні, суд встановив таке.

Відповідно до правил ст. 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, касаційні скарги у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, подаються та розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до правил ч. ч. 1 та 4 ст. 386 КПК України (1961 року), касаційні скарги на вирок апеляційного суду, постановлений ним як судом першої інстанції, можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копрії вироку. У разі подачі скарги з пропуском встановленого строку цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 КПК України (1961 року).

У той же час, подані до суду матеріали не містять касаційної скарги засудженого, яка мала б ним подаватися з пропуском строку на касаційне оскарження разом з клопотанням про відновлення такого строку, хоча процедура відновлення строку за клопотанням засудженого можлива лише в разі подання ним самої скарги, строк на подачу якої він вважає пропущеним.

Що стосується наданої до матеріалів цієї справи копії документу, який має назву касаційної скарги засудженого, датованої 17 лютого 2003 року, то вона не може вважатися такою, що подана з пропуском строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року, копія якого була вручена засудженому, який перебував під вартою, 19 січня 2003 року. Перегляд судового рішення в касаційному порядку відбувся, в тому числі і за касаційними скаргами сторони захисту, які погоджували свою позицію із засудженим, відтак, вказану копію скарги суд оцінює як підтвердження наміру засудженого самостійно оскаржити вирок суду, який з огляду на викладені ним обставини залишився не реалізованим, проте повторно така скарга, нехай і з пропуском строку на оскарження, ним не подавалася. Інших даних судом не встановлено. Якщо навіть і вважати, що засуджений вперше дізнався про своє порушене право на касаційне оскарження (касаційна скарга була втрачена) після ознайомлення з ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2003 року, в якій дійсно вказано, що касаційна скарга засудженим не подавалася, то і в такому випадку суду не надані будь-які дані, щоб вважати строк на касаційне оскарження судового рішення засудженим пропущеним весь цей неймовірний за тривалістю період часу (більше десяти років) з поважних причин, тим більше за відсутності самої касаційної скарги і на даний час.
Вивченням матеріалів справи безспірно встановлено, що засуджений ОСОБА_5 був обізнаний із всіма судовими рішеннями, які в той чи інший спосіб намагався переглянути у 2006 році (постанова Єнакіївського міського суду Донецької області від 08 серпня 2006 року), у 2007 році (постанови судді Верховного Суду України від 31 січня 2007 року, постанова Єнакіївського міського суду Донецької області від 05 листопада 2007 року) і на далі. Проте весь цей час касаційна скарга ним не подавалася, підстав для перегляду вироку Апеляційного суду м. Севатсополя АР Крим судами знайдено не було.
Твердження засудженого про те. що йому не було відомо порядок касаційного оскарження вироку суду є надуманими, оскільки таке роз`яснення містить сам вирок у резолютивній частині.
У п. 42 свого рішення у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий розгляд судом повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує Верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав, одним із основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, який вимагає того, щоб, коли суди остаточно вирішили правове питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів у подальшому. Повага до принципу Верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили аналізувалися з особливою пильністю (див. рішення у справах «Brumarescu v. Romania», «Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France» тощо).

Отже, процедура перегляду судових рішень повинна відповідати положенням ст. 6 Конвенції та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіший аспект принципу Верховенства права.

Таким чином, суд, дослідивши доводи клопотання засудженого та проаналізувавши додані до нього додатки, вважає, що будь-які правові підстави для відновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року відсутні, відтак клопотання задоволенню не підлягає.

Більш того, засуджений в суді заявив, що ним і раніше подавалося клопотання про відновлення вказаного строку на касаційне оскарження, яке остаточно не вирішено судами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. ст. 90, 273, 353, 386 КПК України (1960 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду м. Севастополь АР Крим від 25 жовтня 2002 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскарженою до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копрії вироку.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_8