Справа № 570/591/18
номер провадження 1-в/570/99/2018
У Х В А Л А
іменем України
15 лютого 2018 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи

виконання покарання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 16.02.2017 року Рівненським міським судом Рівненської області за ст. 345 ч. 2 КК України на 2 роки обмеження волі, 15.11.2017 року Рівненським районним судом Рівненської області на підставі ст.7 Закону України "Про амністію у 2016 році" скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання,

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшло вказане клопотання захисника, в якому захисник засудженого просить звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

Засуджений в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі.

Захисник в судовому засіданні просив звільнити засудженого від відбування покарання умовно-достроково. В судовому засіданні показав, що з першого дня відбування покарання в Державній установі "Городоцький виправний центр (№131)" засуджений працював, вимог режиму не порушував, станом на даний час відбув необхідну частину покарання. Вказав, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник Городоцького виправного центру довів до відома суду думку комісії по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від 25 січня 2018 року, в якій вказано, що за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, умовно-дострокове звільнення засудженого є передчасним.

Прокурор вважає, що підстави для задоволення клопотання захисника в інтересах засудженого про його умовно-дострокове звільнення відсутні. Мотивує свою думку тим, що хоча ст. 539 КПК України і передбачає право на звернення до суду із клопотанням як самого засудженого, так і його захисника, ст. 154 КВК України визначає лише право на звернення до суду із поданням установи виконання покарань. Послався на те, що вказану колізію правових норм судова практика вирішує неоднозначно.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника в інтересах засудженого щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Конституцією України визначено головний принцип політики держави в галузі забезпечення прав людини і громадянина: "Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави" (1, Стаття 3).

Зокрема, Конституцією України передбачається низка гарантій, однією із яких є право судового захисту, що передбачена статтею 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Надання громадянам права на реалізацію судового захисту їх порушених конституційних прав є невід`ємним елементом законності у державі. Можливість отримати судовий захист порушеного чи оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу є одним з найважливіших прав особистості, що суттєво визначає її місце у суспільстві. Тому реалізація права на судовий захист має не тільки юридичне, але й суттєве соціально-політичне значення. Судовий захист надається кожному, хто має на нього право та потребує його. Будь-яка особа, що вважає своє право порушеним, має можливість звернутися за судовим захистом та доводити свою правоту.

Відповідно до положень ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що ст. 154 КВК України регулює питання умовно-дострокового звільнення внаслідок подання органу або установи виконання покарань, а не порядок розгляду клопотання засудженого, оскільки КВК України регламентує лише питання виконання вироків спеціальними органами, визначеними законом. Право на звернення до суду інших суб`єктів на етапі виконання вироків встановлюється нормами КПК України, а не нормами кримінально-виконавчого законодавства. Крім цього, провівши аналіз законодавства, суд приходить до висновку про основоположність застосування положень Конституції України при розгляді вказаного питання.

Згідно матеріалів справи та характеристики засудженого з 10 липня 2017 року він відбував покарання в Державній установі "Городоцький виправний центр (№131)". За час відбування покарання характеризується посередньо, оскільки не проявляв активності в благоустрої виправного центру. Однак (за даними тієї ж характеристики) порушень встановленого режиму відбування покарання не допускав, дотримувався порядку та умов відбування покарання, як наслідок немає ні стягнень, ні заохочень.

Перевіривши подання, дослідивши особову справу засудженого та матеріали контролю за його поведінкою, згідно яких засуджений характеризується позитивно, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення останнього умовно-достроково від невідбутої частини призначеного йому покарання, передбачені ч.ч.2-3 ст.81 КК України, доведені, а подання підлягає задоволенню.

На підставі наведенного, ст. 81 КК України, керуючись ст. 537, ст. 539 КПК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_6 звільнити умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на п`ять місяців і двадцять три дні.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджений вправі подати апеляції до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області. Оскарження ухвали суду прокурором зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1