АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/783/17 Справа № 697/1293/17 Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працюючого на ПрАТ «Миронівська птахофабрика», раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 4 010, 75 грн. матеріальної шкоди та 2 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 26.02.2017 близько 23 год. 30 хв., перебуваючи на вулиці біля кафе-бару «Імперія», що розташоване в с. Степанецьке Канівського району Черкаської області, в ході сварки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в нижню щелепу потерпілому ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи з двох сторін, травми голови зі струсом головного мозку, саднами обличчя, що згідно з висновком експерта № 02-01/589 від 04.04.2017, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, просить призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання у виді реального позбавлення волі строком на 1 рік, або збільшити строк покарання до 3 років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України. Крім того, просить збільшити суму цивільного позову, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 до 15 000 грн. моральної шкоди та до 4 010 грн. матеріальної шкоди.

На думку апелянта, суд першої інстанції при призначенні покарання та вирішенні цивільного позову невірно оцінив обставини справи щодо тривалості і тяжкості заподіяних йому моральних страждань і стягнув з ОСОБА_7 значно занижену суму відшкодування, при цьому, призначив до відбування покарання, яке є явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та суспільній небезпеці особи обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 готувався до злочину шляхом свідомого введення його в оману та наполягання зустрітися, діяв узгоджено зі свідками в даному кримінальному провадженні, провину яких він взяв на себе, та, користуючись безпорадним станом, заволодів належним йому автомобілем, при цьому, не викликав швидку допомогу та не повідомив про те, що сталося працівників поліції.

Також, вказує, що при вирішенні цивільного позову судом не прийнято до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та не враховано, що безпосередньо після завдання ударів і згодом, вже після лікування, він відчував сильний фізичний біль від переламу щелепи, не міг нормально спілкуватися з рідними, був змушений систематично вживати знеболювальні засоби, носити шину на щелепі та харчуватися виключно рідкою їжею. Крім того, йому було заподіяно струс головного мозку, в результаті чого він періодично перебував в непритомному стані, а згодом, був змушений лікуватися та відчувати його наслідки у виді запаморочень, нудоти, головних болів. Також, зазначає, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень та подальшого їх лікування він відчував та до сих пір відчуває сильні негативні емоції, шок, страх та пригнічення від усвідомлення факту побиття.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, що не являється перешкодою для розгляду по суті апеляційних вимог потерпілого.

Заслухавши доповідача, думку потерпілого ОСОБА_9 про задоволення його апеляційних вимог в повному обсязі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілого, міркування прокурора про законність винесеного по справі судового рішення, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених та оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Що стосується призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним злочину, данні про особу винуватого, який раніше не судимий, згідно довідки Канівської ЦРЛ № 846/01-03 від 05.04.2017 у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, при не встановленні обставин, що його пом`якшують та обтяжують і обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімально дозволених межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Враховуючи позитивну характеристику ВК Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаcької області від 29.08.2017 на обвинуваченого та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, з подальшим покладанням обовязків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

При таких обставинах, на думку колегії суддів, суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі з подальшим звільненням від його відбування, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, а тому доводи потерпілого про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, зокрема у виді реального позбавлення волі строком на 1 рік, або збільшення строку покарання до 3 років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, є необгрунтованими, а тому підлягають відхиленню.

При розв`язанні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 22, 1166 та роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», правильно прийшов до висновку про те, що незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна матеріальна шкода і що вона, в підтвердженому розмірі, підлягає стягненню в повному обсязі.

Однак, вирішуючи цивільний позов потерпілого, в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України.

Так, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

За змістом ст. 23 ЦПК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, в тому числі, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3, 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно заявленого потерпілим ОСОБА_9 цивільного позову, в порядку ст. 128 КПК України, останній порушує питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди зазначених вимог закону не дотримався та необгрунтовано занизив розмір відшкодування моральної шкоди, зазначивши про те, що з урахуванням ступеню моральних страждань потерпілого вона оцінюється в 2, 500 грн.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.408 КПК України, змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди та задовольнити його частково, однак в сумі вищій ніж визначив суд першої інстанції.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого колегія суддів враховує, що внаслідок заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень, безпосередньо і згодом, вже після лікування, він відчував сильний фізичний біль від переламу щелепи, не міг нормально спілкуватися з рідними, був змушений систематично вживати знеболювальні засоби, носити шину на щелепі та харчуватися виключно рідкою їжею. Крім того, йому було заподіяно струс головного мозку, в результаті чого він періодично перебував в непритомному стані, а згодом, був змушений лікуватися та відчувати його наслідки у виді запаморочень, нудоти, головних болів, тому оцінює розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди на суму 15 000 грн.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 408, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року в частині задоволення цивільного позову змінити.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч) моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :