Справа № 734/315/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/80/2018
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тинівка, Жашківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу не обирався.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у розмірі 4 173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн. 84 коп. за проведення судово-технічних експертиз.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю, щодо моральної - частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23 647 (двадцять три тисячі шістсот сорок сім) грн. 84 коп.; в рахунок моральної - 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 березня 2015 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21081», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_2 ) на 79 кілометрі + 850 метрів автодороги Чернігів-Десна-Вишгород-Київ, виїжджаючи з правого узбіччя на автодорогу Чернігів-Десна-Вишгород-Київ, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну у зв`язку з чим почав перетинати проїзну частину з права наліво та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом JIANSHE JS 150-3 д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, відповідно до Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я понад 3 тижні /більш як 21 день/.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21081», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (б), 10.1, 10.2, 1.10, 1.2, 13.3, п.10.1, 31.4.1 (a), 31.4.2 (г) Правил дорожнього руху України.

Порушення ним вимог п.п. 1.10, 10.2 Правил дорожнього руху України, стали причиною та умовою виникнення ДТП, та знаходяться у причинному зв`язку з наслідками: заподіянням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить відмовити повністю у задоволенні цивільного позову, поданого потерпілим ОСОБА_11 та не погодившись із призначеним покаранням, просить пом`якшити останнє, застосувати ст. 75 КК України та обрати міру покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, які вбачає у призначенні занадто суворого покарання та необґрунтованості можливості виправлення його без ізоляції від суспільства та зазначає, що судом не в повній мірі було враховано ступінь тяжкості вчиненого, зокрема, що злочин невеликої тяжкості, вчинений з необережності, те, що місце пригоди він не покинув, надавав правдиві показання слідству, те, що характеризується він позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, являється учасником бойових дій, тому вважає, що у суду були підстави призначити покарання у виді штрафу та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також вважає, що судом неправомірно стягнуто з нього матеріальну та моральну шкоду, оскільки вважає, що матеріальна не підтверджена належними та допустимими доказами, зазначає, що акт виконаних робіт по ремонту мотоцикла не відповідає вимогам до такого документу та не надано платіжного доручення на підтвердження оплати таких робіт, які вважає завищеними, оскільки майже стільки коштує новий мотоцикл. Так само вважає завищеною і суму моральної шкоди, яку визнає у сумі 5000 грн.

Звертає увагу і на те, що потерпілим-цивільним позивачем не оплачено судового збору при подачі цивільного позову. Крім того, зазначає, що він має бути звільнений від сплати процесуальних витрат, оскільки являється учасником бойових дій.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання у виді обмеження волі строком 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки, а також просить задовольнити поданий ними цивільний позов про стягнення моральної шкоди в повному обсязі, тобто 60000 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає фактичним обставинам та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки судом не враховано обтяжуючу його вину обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено досудовим розслідуванням. Також заперечує, що обвинувачений має статус учасника бойових дій, оскільки відповідного документу останнім надано не було.

Вважає, що сума заявленої ними моральної шкоди обґрунтована у повному обсязі, оскільки потерпілий до цього часу не закінчив лікування, продовжує зазнавати фізичний біль, психічне напруження та дискомфорт, тоді як обвинувачений навіть не вибачився перед ним та не відшкодував завданої шкоди, а намагався перекласти свою вину на нього, тому вважає, що ОСОБА_6 не розкаявся у вчиненому.

Не погодившись із апеляційною скаргою обвинуваченого, прокурор та представник потерпілого подали заперечення, в яких просять відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого просив відмовити з підстав її необґрунтованості, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційні вимоги, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просив відмовити, прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинуваченим ОСОБА_6 як у судовому засіданні першої інстанції так і в поданій апеляційній скарзі не оспорюється вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а піднімається питання стосовно суворості покарання та необґрунтованості задоволення цивільного позову позивача.

Представником потерпілого також не оспорюються обставини вчинення кримінального правопорушення, а лише ставиться питання про призначення більш суворої міри покарання та стягнення моральної шкоди в більшому розмірі. Тому, вирок суду в частині встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення не переглядається.

Виходячи із викладеного, дії ОСОБА_6 , які виразилися у порушенні п.п. 1.10, 10.2 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками заподіянням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_11 , правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Посилання обвинуваченого про недоведеність факту заподіяння його діями потерпілому матеріальної та моральної шкоди не заслуговують на увагу виходячи із того, що в ході судового провадження встановлено причинний зв`язок між діями обвинуваченого та настанням наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та завдання йому матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому транспортного засобу.

Так, згідно висновку експертного дослідження № 1 від 14 березня 2016 року (том 1, а.п. 53) судовим експертом було визначено розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_11 у сумі 23647 грн. 84 коп., з якою погодився і обвинувачений. Даний висновок експертизи суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним доказом, що стало підставою для стягнення визначеної суми на користь потерпілого, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки не вбачає підстав для визнання його недопустимим. А посилання обвинуваченого на невідповідність акту здачі-прийняття робіт вимогам до такого документу через не зазначення які саме роботи зроблені, ким та для кого, на думку колегії суддів, є також не переконливим, оскільки акт № 21 (том 1, а.п. 54) містить дані про виконання ремонтних робіт мотоцикла, належного потерпілому, а їх перелік логічний завданим пошкодженням мотоциклу, встановленим висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 195 від 19 червня 2015 року.

Крім того, колегія суддів знаходить непереконливими доводи обвинуваченого з приводу завищеної суми моральної шкоди та приходить до висновку, що суд першої інстанції, у відповідності з положеннями ст. 1167 ЦК України, вірно частково задовольнив цивільний позов потерпілого у цій частині та дійшов висновку про обґрунтованість і справедливість моральної шкоди у сумі 30000 грн., що буде відповідати принципам розумності та виваженості. І з цих же підстав колегія вважає, що і вимоги потерпілого щодо збільшення такої суми до 60000 грн. не є обґрунтованими.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо несплати потерпілим судового збору при подачі цивільного позову, то колегія судів зауважує наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тоді як від сплати судового збору при відшкодуванні моральних збитків, потерпілий звільнений в силу положень згаданого закону як учасник бойових дій, в підтвердження чому наявна в матеріалах кримінального провадження копія його посвідчення (том 1, а.п. 43).

А вимога обвинуваченого стосовно звільнення його від сплати процесуальних витрат за проведення експертиз не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ст. 124 КПК України, яка регулює розподіл процесуальних витрат, передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Зменшити ж розмір процесуальних витрат, звільнити від їх оплати або ж відстрочити такі відповідно до ст. 119 КПК України суд може лише виходячи із майнового стану особи, інших підстав для звільнення кримінальним процесуальним законом не встановлено.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи як апеляційної скарги обвинуваченого стосовно її суворості, так і представника потерпілого стосовно м`якості останньої не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, злочин вчинено з необережності, враховано судом і відомості про особу винуватого, його позитивні характеристики з місця роботи та проживання, каяття у вчиненому, сімейний стан, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, те, що він приймав участь у АТО, є учасником бойових дій, що судом першої інстанції визнано як пом`якшуючі вину обставини. Разом з тим, враховано судом і ставлення обвинуваченого до вчиненого, зокрема, ненадання допомоги потерпілому у відшкодуванні витрат на лікування.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні з виключенням із резолютивної частини вироку посилання на відбування покарання ОСОБА_6 на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній на даний час не проходить військову службу.

Крім того, підлягає задоволенню заява обвинуваченого про застосування щодо нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році». Як вбачається з посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 13 травня 2015 року ОСОБА_6 є учасником бойових дій, а тому на підставі п.Д ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року змінити, виключивши із резолютивної частини вироку посилання на відбування покарання ОСОБА_6 на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі п.Д ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4