Справа № 278/977/16-к
В И Р О К
Іменем України
15 січня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скоморохи Житомирського району та області, громадянина України, із середньою технічною освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
в с т а н о в и в:
23 серпня 2015 року близько 17 години ОСОБА_6 знаходився поблизу під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка з ОСОБА_8 , під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій умисел, в цей же час та місці ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_8 один удар правим кулаком по обличчю, чим заподіяв йому легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синця на обличчі.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вищезазначеному діянні визнав частково та показав, що 23.08.2017 біля 17 години він із дружиною гуляв неподалік вказаного будинку. В цей час до нього підбігла його старша дочка та повідомила, що якийсь невідомий чоловік її обзиває. Тоді обвинувачений підійшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше невідомого ОСОБА_8 , який звинувачував дочку ОСОБА_6 в тому, що вона з подругою нібито пошкодили мопед потерпілого. Останній почав агресивно розмовляти з дружиною обвинуваченого, тоді ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 та правою долонею штовхнув його в обличчя, від чого останній присів, а потім не втримавшись, впав на спину. Присутні при цьому дружина ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підняли потерпілого, а обвинувачений з дружиною та донькою пішли, на чому конфлікт було завершено. Крім названих осіб, під час події була присутня ОСОБА_12 . Свої аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_6 деталізував під час слідчого експерименту (а.с. 90-95).
Окрім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні вищезазначеного діяння підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Потерпілий ОСОБА_8 показав, що у вищезазначений день близько 17 години він підійшов до свого мопеда, який стояв біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в якому він проживає, і виявив в замку запалення сміття. Неподалік знаходилися дві дівчини та хлопець, який сказав, що це зробила одна із дівчат та вказав на доньку ОСОБА_6 . Потерпілий запитав у неї, чи це вона зробила, та заплакала та побігла в під`їзд сусіднього будинку. Через декілька хвилин з даного під`їзду вибіг ОСОБА_6 , який раптово наніс йому удар рукою в область лівої скроні. Від вказаного удару потерпілий втратив рівновагу та присів, а в цей момент ОСОБА_6 наніс йому удар ногою в праву ключицю. Від вказаного удару потерпілий відчув різкий біль. Далі на вулицю вибігла дружина потерпілого та забрала його додому. Очевидців вказаної події не бачив. До вказаного конфлікту потерпілий з ОСОБА_6 не був знайомий, хоча візуально бачив його. У зв`язку із травмою ключиці 25.08.2015 звернувся до військового шпиталю, де проходив стаціонарне лікування з 26.08 по 2.09.2015. Раніше до госпіталю не звертався, оскільки 24.08.2015 було святковим днем. До поліції з приводу діяння ОСОБА_6 звернувся 1.09.2015. Свої аналогічні показання потерпілий ОСОБА_8 деталізував під час слідчого експерименту 18.12.2015 (а.с. 83-86).
Свідок ОСОБА_13 (дружина обвинуваченого) надала показання, аналогічні показанням свого чоловіка, додавши, що під час сварки потерпілий був п`яний, обізвав чоловіка, тоді той штовхнув потерпілого, останній впав, і його підняв присутній ОСОБА_11 .
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 (сусіди обвинуваченого) надали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_15 , уточнивши, що обвинувачений не штовхнув ОСОБА_8 , а наніс йому один удар кулаком. Свідок ОСОБА_12 спостерігала за конфліктом біля під`їзду, а свідок ОСОБА_14 з вікна власної квартири. Свої аналогічні показання свідок ОСОБА_12 деталізувала під час слідчого експерименту (а.с. 87-89).
Свідок ОСОБА_16 (тесть обвинуваченого) показав, що про конфлікт між обвинуваченим та потерпілим йому відомо зі слів онуки.
Свідок ОСОБА_17 (знайомий потерпілого) показав, що 23.08.2015 біля гаражу в смт Озерне він бачив потерпілого, у якого рука була на перев`язі. ОСОБА_8 повідомив, що зламав руку і був в шпиталі, про конфлікт із ОСОБА_6 потерпілий нічого свідку не розповідав, а про це свідок дізнався від ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_11 показав, що ніяких стосунків із обвинуваченим та потерпілим він не мав та не має. 23.08.2015 свідок йшов до магазину та проходячи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , бачив як між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відбувалась суперечка. Підійшов до них, ОСОБА_6 сказав, що ОСОБА_8 образив його дочку. Свідок намагався припинити конфлікт, однак останні продовжували сперечатися. Свідок сходив в магазин, а коли повернувся, конфлікт ще продовжувався, біля ОСОБА_6 стояла його дружина. ОСОБА_8 , який був напідпитку, ображав ОСОБА_6 . Тоді ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком (куди саме не бачив), від якого потерпілий впав на бік. Свідок допоміг ОСОБА_8 підвестися. До них підійшли інші люди, і свідок пішов додому.
1.09.2015 ОСОБА_8 звернувся до міліції із заявою про спричинення йому 23.08.2015 о 17 год. 30 хв. поблизу будинку 57 по вул. Авіаційній в смт. Озерне ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (а.с. 80-81).
При судово-медичному обстеженні та згідно із даними медичних документів, рентгенологічного дослідження у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: синець під лівим оком, який утворився від дії удару твердим тупим предметом та відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я; уламковий перелом плечового кінця правої ключиці утворився від дії тупого твердого предмету, як при безпосередньому ударі, так й внаслідок падіння на зовнішню поверхню плеча, лікоть або випрямлену руку, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такий що не є небезпечним для життя, але призвів до тривалого розладу здоров`я. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись в термін та за обставин, вказаних потерпілим, тобто 23.08.2015 внаслідок нанесення удару кулаком по обличчу та удару в ділянку правого плеча (висновок експерта № 1766 від 14.09.2015, а.с. 82).
Стороною обвинувачення ОСОБА_6 окрім нанесення ОСОБА_8 одного удару кулаком в обличчя також інкриміновано те, що коли від нанесеного удару потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, ОСОБА_6 наніс йому один удар ногою в область ключиці, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді уламкового перелому плечового кінця правої ключиці, яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я.
Зазначені обставини сторона обвинувачення обґрунтовувала показаннями самого потерпілого, протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 та заснованими на показаннях потерпілого і названого свідка висновками судово-медичних експертиз. Потерпілий додатково надав суду рентгенологічні знімки.
Під час слідчого експерименту 18.12.2015 свідок ОСОБА_19 показала, що 23.08.2015 близько 17 год. вона з вікна власної квартири на АДРЕСА_4 спостерігала, як ОСОБА_6 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_8 , який лежав на асфальті, близько 5-6 ударів ногою в праву ключицю, ребро, руку (а.с. 109-111).
Виявлений у ОСОБА_8 багатоуламковий перелом правої ключиці утворився за обставин, вказаних потерпілим та свідком ОСОБА_19 під час слідчих експериментів від удару ногою у взутті, якій міг бути нанесений як в ділянку плечового суглобу, так і в ділянку ключиці. Враховуючи відсутність у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці правої кисті, правого ліктьового суглобу чи правого плеча, які зазвичай утворюються при падінні з положення стоячи з контактом на вказані ділянки, виявлений у потерпілого перелом не міг утворитись за обставин, вказаних свідком ОСОБА_12 , тобто від падіння на праву руку (висновки судово-медичної експертизи від 28.12.2015 № 2779 та № 2780, від 3.03.2016 № 25, а.с. 112-115, 118-121).
Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 26.01.2016 № 289 точних судово-медичних критеріїв, за якими можна точно встановити давність виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, немає, можливість їх спричинення 23.08.2015 не виключається (а.с. 116-117).
Оцінюючи названі докази, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Частина 4. ст. 95 КПК України передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу (тобто, внаслідок допиту слідчим суддею на засадах змагальності). Суд не вправі не лише обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, а й навіть посилатись на них.
В судове засідання свідок ОСОБА_18 викликалась неодноразово, проте в судові засідання не з`явилась, оскільки є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 149-150), що виключає можливість застосування до неї будь-яких заходів забезпечення кримінального провадження. До того ж відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України саме сторона обвинувачення повинна забезпечити присутність свідків обвинувачення під час судового розгляду. Враховуючи неможливість виклику свідка ОСОБА_18 до суду, сторони відмовились від цього свідка, у зв`язку з чим судом було зменшено обсяг доказів, що підлягають дослідженню шляхом виключення свідка ОСОБА_18 з числа осіб, що підлягають допиту в суді.
Відповідно до п. d ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (далі Конвенція), кожен обвинувачений має право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали.
В протоколі слідчого експерименту від 18.12.2015 із свідком ОСОБА_18 зафіксовані показання, надані нею слідчому. Таким чином, зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства України та Конвенції, суд не може використати як докази показання свідка ОСОБА_18 , дані нею слідчому під час слідчого експерименту, оскільки в протилежному випадку судом було б порушено право обвинуваченого на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції. До того ж, названий протокол не містить таких відомостей (показань свідка), які б потребували перевірки або уточнення, а цю слідчу дію, на думку суду, проведено лише з метою фіксації показань свідка у присутності понятих та подальшого їх використання як доказу в суді.
Оцінюючи показання всіх інших вищезазначених учасників кримінального провадження (обвинуваченого, потерпілого, свідків), суд виходить з того, що всі вони є або зацікавленими особами, або перебувають у дружніх стосунках із обвинуваченим. І лише свідок ОСОБА_11 повідомив, що не перебував і не перебуває в жодних стосунках як з потерпілим, так і з обвинуваченим, тобто є незацікавленим, і це підтвердили потерпілий та обвинувачений, а тому показання названого свідка суд кладе в основу як обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 , так і висновку про те, що останній не наносив ОСОБА_8 ударів ногами, оскільки свідок категорично заперечив цю обставину. До показань потерпілого про це, зважаючи на показання свідка ОСОБА_11 , якому у суду відсутні підстави не довіряти, суд ставиться критично як даних з метою посилення відповідальності ОСОБА_6 за більш тяжкий злочин. Крім того, жоден з інших допитаних судом свідків не підтвердив показання потерпілого про нанесення йому ОСОБА_6 ударів ногами. Також суд бере до уваги, що потерпілий із заявою до міліції звернувся лише 1.09.2015, своєму знайомому ОСОБА_17 не повідомив про обставини спричинення перелому ключиці, коли той бачив потерпілого із перев`язаною рукою.
Оцінюючи вищезазначені висновки судово-медичних експертиз, засновані на показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_18 , суд виходить з того, що до компетенції судово-медичного експерта входить встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень, проте не входить встановлення осіб, які їх спричинили, цю обставину встановлює суд на підставі сукупності зібраних доказів. Оскільки зазначені висновки експертів не містять категоричного висновку щодо дати спричинення перелому ключиці ОСОБА_8 , що не виключає можливості його спричинення за інших обставин, встановлення яких в силу ч. 1 ст. 337 КПК України виходить за межі судового розгляду, суд відкидає ці висновки як докази вини саме ОСОБА_6 .
Надані потерпілим суду рентгенологічні знімки судом не оцінюються, оскільки для їх оцінки необхідні спеціальні знання у галузі судової медицини, і вони були предметом дослідження при проведенні всіх вищезазначених судово-медичних експертиз.
Також при оцінці сукупності усіх вищеперерахованих доказів суд виходить з того, що у відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тому суд тлумачить всі сумніви щодо наявності вини ОСОБА_6 у нанесенні ОСОБА_8 ударів ногами та спричиненні таким чином тілесних ушкоджень середньої тяжкості у вигляді уламкового перелому плечового кінця правої ключиці на користь обвинуваченого і вважає, що стороною обвинувачення не доведено спричинення цього тілесного ушкодження ОСОБА_8 саме обвинуваченим, а тому виключає цю обставину з обсягу обвинувачення, яке суд вважає доведеним.
За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення. Однак, ч. 3 ст. 337 КПК України дозволяє суду з метою ухвалення справедливого судового рішення вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У зв`язку із виключенням з обвинувачення, яке суд вважає доведеним, його частини, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і перекваліфіковує його з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, є умисним злочином невеликої тяжкості проти здоров`я людини.

Обвинувачений ОСОБА_6 не судимий, непрацюючий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується нейтрально (а.с. 57-63).

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

З урахуванням наведеного, позицій прокурора та потерпілого, який на суворості покарання не наполягав, відомості про матеріальний стан обвинуваченого (наявність утриманців та відсутність офіційного працевлаштування), суд дійшов висновку про недоцільність призначення покарання у виді штрафу та неможливість призначення покарання у виді виправних робіт, а тому призначає покарання у виді громадських робіт. Проте оскільки з дня вчинення злочину (23.08.2015) минув встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України дворічний строк давності, суд на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільняє ОСОБА_6 від призначеного покарання.
Потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 50000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. Суд вважає позовні вимоги потерпілого обґрунтованими, однак беручи до уваги, що ОСОБА_6 визнаний винним лише в частині висунутого обвинувачення, а також зважаючи на глибину душевних страждань потерпілого, пов`язаних із цим діянням, а також керуючись принципами справедливості й розумності, задовольняє названі вимоги частково.

Вирішуючи цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 , суд виходить з того, що цей позов заявлений прокурором про стягнення витрат на лікування потерпілого від перелому ключиці, який, як встановлено судом, обвинувачений потерпілому не спричиняв, а тому в задоволенні позову прокурора слід відмовити за безпідставністю.
Дані щодо судових витрат та речових доказів відсутні.

Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді ста п`ятдесяти годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 одну тисячу гривень моральної шкоди, заподіяної злочином.

В задоволені цивільного позову прокурора про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особівійськової частини НОМЕР_1 (військовий госпіталь) 1989 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 97 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1