АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/3862/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/890/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
20 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.11.2017р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харків, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31.07.2002р. Чугуївським міським судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 14.05.2010р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 13.07.2010р. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 06.08.2015р. Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.08.2015р. у вигляді 3 років позбавлення волі і остаточно призначено 5(п`ять) років позбавлення волі..
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат відповідно до ст.ст.100, 124 КПК України.
Згідно вироку, 27.03.2016р. в період часу з 14 до 20 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з корисного мотиву та з раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями не спостерігає, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 заснув, таємно викрав його мобільний телефон «BRAVIS JАZZ», вартістю 950грн., який був оснащений картою пам`яті mісго SD об`ємом 8GB, вартістю 56грн., після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник і в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1006грн.

В апеляційній скарзі з доповненнями, обвинувачений просить вирок скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції. Так, цей апелянт звертає увагу на неповноту судового слідства оскільки не був допитаний свідок ОСОБА_9 .. Поряд з цим обвинувачений вважає, що його вина не встановлена і крім того, суд не врахував ряд обставин, що пом`якшують його вину. Разом з вищевикладеним, ОСОБА_7 письмово просив застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» але в апеляційному суді відмовився від цього клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.166), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі тих доказів, які були досліджені безпосередньо у суді. При цьому, з тексту даного рішення випливає, що позиція обвинуваченого повністю збігається з його позицією викладеною в апеляційній скарзі. Проте, не зважаючи на невизнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у вчиненому повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні і дослідженими у судовому провадженні доказами.

Так згідно показань потерпілого ОСОБА_8 27.03.2016р. він приїхав на вул. Зубарєва, де зустрів своїх знайомих: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .. У нього була пляшка самогону і вони пішли у гості до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 . Там вони спочатку випили його самогон, а потім ще 0,5л. самогону. Після вживання алкогольних напоїв, він розмовляв по своєму мобільному телефону з дружиною і після розмови поклав телефон на бильце крісла, і, сидячи у кріслі, заснув. Через деякий час його розбудив ОСОБА_9 . Він виявив відсутність свого телефону, на той час у квартирі перебував тільки її власник, який сказав, що він не знає куди зник телефон. Через декілька днів він зустрів ОСОБА_7 і розповів йому про зникнення телефону, на що ОСОБА_7 повідомив йому, що телефон він не брав, а взяла його якась жінка на ім`я « ОСОБА_11 ». Цей мобільний телефон був подарунком дружини, він його ОСОБА_7 не давав і закласти його в ломбард не просив.

Вищенаведені показання потерпілого знайшли своє повне підтвердження показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 27.03.2016р. в його квартирі він, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. У ОСОБА_8 задзвонив телефон і він поговорив декілька хвилин. Після закінчення розмови ОСОБА_7 попросив показати цей телефон. ОСОБА_8 передав телефон ОСОБА_7 , той його подивився і повернув. Після цього вони допили самогон і гості пішли з квартири, а він ліг відпочивати. Проте через декілька хвилин ОСОБА_7 і ОСОБА_10 повернулися у квартиру, вони притримували ОСОБА_8 , який був сильно п`яний. Вони посадили його в крісло і пішли. ОСОБА_8 зразу став перевіряти кармани свого одягу і сказав, що немає його мобільного телефону. Через деякий час він повністю отямився і пішов з квартири. Через два дні до нього зайшов ОСОБА_7 зі своїм вітчимом ОСОБА_12 , щоб розпити спиртне. Він зразу спитав ОСОБА_7 навіщо той забрав телефон у ОСОБА_8 , на що ОСОБА_7 показав йому телефон ОСОБА_8 . Через деякий час від ОСОБА_12 йому стало відомо, що той з ОСОБА_7 заклали цей телефон в ломбард.

З наведеного колегія суддів робить висновок, що ОСОБА_7 проти волі ОСОБА_8 , таємно заволодів телефоном останнього.

Вищенаведені обставини в цілому узгоджуються з наведеними у вироку поясненнями свідка ОСОБА_12 , щодо здачі мобільного телефону у ломбард.

З викладеного колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 розпорядився викраденим телефоном ОСОБА_8 на власний розсуд, здавши його у ломбард.

Поряд з раніше наведеними доказами вина обвинуваченого у вчиненні злочину також підтверджується письмовими доказами: угодою №1 від 06.04.2016р., укладеною між ломбардом «Надія» та ОСОБА_12 про надання позики під заставу мобільного телефону; заявою ОСОБА_7 від 13.04.2016р. про добровільну видачу сенсорного телефону «Bravis JAZZ» та фіскальним чеком на 280грн., наданим ОСОБА_7 , в підтвердження погашення кредиту у ломбарді «Надія», а також протоколом проведення слідчого експерименту від 28.04.2016р. з фототаблицею, під час проведення якого ОСОБА_7 показав під`їзд АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 цього будинку та повідомив, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_9 , в гостях у якого він 27.03.2016р. розпивав спиртні напої. Знаходячись у вказаній квартирі, ОСОБА_7 показав крісло, у якому заснув потерпілий ОСОБА_8 , на бильце якого лежав телефон потерпілого, який він викрав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Разом з цим, на виконання вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд першої інстанції навів мотиви неврахування окремих доказів у наступному вигляді:

-показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_8 просив його закласти або продати мобільний телефон, оскільки ці показання обвинуваченого спростовуються: показами потерпілого ОСОБА_8 , який у категоричній формі заперечував цю обставину; тією обставиною, що викрадений телефон ОСОБА_13 заклав у ломбард лише через декілька днів після його викрадення і вже після того, як бачився з ОСОБА_8 , який розшукував свій телефон; під час спілкування з потерпілим ОСОБА_7 вживав заходів щодо відведення від себе підозри у вчиненні злочину і пояснював ОСОБА_8 , що його телефон забрала жінка на ім`я ОСОБА_11 ; при спілкуванні з потерпілим ОСОБА_7 скрив від нього факт закладання телефону до ломбарду, що у своїй сукупності надає суду підстави оцінити зазначені покази обвинуваченого як не об`єктивні і такі, що спрямовані виключно на ухилення обвинуваченого від відповідальності за вчинений злочин.

-показання свідка ОСОБА_12 про те, що під час вживання спиртних напоїв потерпілий ОСОБА_8 просив його продати свій телефон, оскільки зазначений свідок є вітчимом обвинуваченого ОСОБА_7 , зацікавлений в результатах розгляду справи і своїми показами бажає допомогти йому ухилитися від передбаченої законом відповідальності за вчинення злочину,

з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи їх правильними і обґрунтованими.

Поряд з цим, колегія суддів вважає виваженою відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання учасників судового провадження про допит ОСОБА_9 оскільки згідно свідоцтва про смерть (т.1 а.с.127) останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Отже, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторното суд вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення і відомості про особу обвинуваченого, який раніше чотири рази судимий за вчинення аналогічних умисних злочинів, вчинив злочин у період іспитового строку за попереднім вироком суду, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено але вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнане обставиною, яка обтяжує покарання.

З урахуванням наведеного, районний суд прийшов до правомірного, за переконанням колегії суддів, висновку що виправлення ОСОБА_7 не можливе без його ізоляції від суспільства.
Виходячи з принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості передбаченому ст.22 КПК України колегія суддів приходить до висновку, що суд не міг врахувати будь-які обставини, які можливо пом`якшують вину обвинуваченого із-за їх відсутності у матеріалах кримінального провадження, представити які повинна була сторона захисту.
Поряд з цим, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції призначив покарання, яке не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України, а тому його слід визнати справедливим.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає і відсутні підстави для зміни чи скасування судового рішення..

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.11.2017р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді