АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справи № 654/490/15-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження№ 11-кп/791/683/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України

У Х В А Л А
іменем України
18 вересня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0002266 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В.Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
в с т а н о в и л а:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він 17.08.2014р. близько 19 год. поблизу с. В.Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, знаходячись в районі «Максимчикового гайку», на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, під час сварки, умисно, наніс удар рукою в область правої частини голови, а в подальшому поваливши на землю наніс близько десяти ударів ногами в область тулубу, де знаходяться життєво важливі органи людини, потерпілому ОСОБА_8 , заподіявши в сукупності останньому тілесні ушкодження: першої групи - у вигляді закритої тупої травми живота, що супроводжувалася розривом великого сальника і ускладнилася кровотечею в черевну порожнину, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, та інші тілесні ушкодження другої групи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_10 у зв`язку з неповною судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що в основу свого рішення суд взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 та свідків захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які суперечать обставинам події та показанням потерпілого ОСОБА_8 .. Крім того, вказані свідки є зацікавленими особами, ОСОБА_11 є вітчимом, ОСОБА_12 братом обвинуваченого, ОСОБА_14 працює в обвинуваченого. Суд не надав оцінки поведінці обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні, який вів себе зухвало, своїми висловами принижував гідність потерпілого ОСОБА_8 .. Судом не надано оцінку таким доказам обвинувачення, зокрема, протоколу слідчого експерименту від 30.10.2014 року за участю свідка ОСОБА_12 , висновку додаткової судово-медичної експертизи № 35-34-172/ ГП від 07.11.2015р., яким не підтверджуються його показання про те, що потерпілий ОСОБА_8 міг отримати тілесні ушкодження при падінні; протоколу впізнання за фотографіями від 06.02.2015р., відповідно до якого свідок ОСОБА_13 не вказав на потерпілого як на особу, яку вдарила корова, та протокол слідчого експерименту від 06.02.2015р., проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , висновку додаткової судово-медичної експертизи №11-42-35-34-172/ГП (14) від 09.02.2015р., яким не підтверджуються його показання, а також показання свідка ОСОБА_14 про те, що виявлені тілесні ушкодження в потерпілого ОСОБА_8 могли утворитися від удару ногою корови. Суд не звернув уваги на те, що свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні змінив свої показання, що свідок ОСОБА_16 не брав у нього в користування трактор, про також показав свідок захисту ОСОБА_17 батько ОСОБА_15 , які суперечать показанням свідка ОСОБА_16 , який був очевидцем події, і показав, що, коли він їхав на тракторі, то побачив, як ОСОБА_18 штовхнув, а потім став бити ногами старшого чоловіка, який лежав на землі. Суд критично поставився до показаній потерпілого ОСОБА_8 , мотивуючи це тим, що зазначена особа особисто виступає ініціатором притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 , його показання є суперечливими та не узгоджуються з показаннями свідків захисту Проте посилання суду щодо упередженості показаній потерпілого немотивоване. Суд не звернув увагу на те, що показання потерпілого повністю підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, а саме: висновком судово-медичної експертизи №172/ГП від 03.10.2014р.,№ 34-172-ГП від 03.10.2014р., протоколом слідчого експерименту від 14.09.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , якими підтверджено його показання про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .. Суд необґрунтовано визнав, що зазначені докази не свідчать про причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, та з надуманих підстав визнав ці докази недопустимими. Указані висновки експертиз не були поставлені під сумнів обвинуваченим та його захисниками під час досудового розслідування та судового розгляду. Державним обвинувачем під час судового розгляду було заявлено клопотання про призначення та проведення додаткової судово-медичної експертизи з метою уточнення механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , а також про допит працівників поліції для перевірки заяви сторони захисту про чинення тиску на свідків обвинувачення, на що вони не вказували на стадії досудового розслідування, яке судом було залишено без задоволення з мотивів затягування стороною обвинувачення судового розгляду кримінального провадження, що свідчить про неповноту судового розгляду. Крім того, суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , мотивуючи тим, що вказані особи під час допиту не надали конкретної інформації, яка б прямо вказувала, що ОСОБА_10 наносив удари потерпілому ОСОБА_8 , які підтверджують факт побиття лише зі слів потерпілого.
Суд не дав оцінки показанням свідків: ОСОБА_24 (фельдшера швидкої допомоги), який показав, що він під час огляду виявив травму живота в ОСОБА_8 , останній повідомив, що його побив мисливець, якому він зробив зауваження; ОСОБА_25 (ветеринарного лікаря), що корови, які належать ОСОБА_8 , не билися. Також суд необґрунтовано відкинув показання свідка ОСОБА_16 , які носять послідовний характер, узгоджуються з іншими об`єктивними матеріалами кримінального провадження. Крім того, суд не надав оцінку двом заявам свідка Магльованого про те, що обвинувачений чинить на нього тиск та змушує відмовитися від показаній, які він надавав під час досудового розслідування, погрожує йому особисто та його сім`ї. Критично поставившись до показаній свідка ОСОБА_16 , суд безпідставно визнав недопустимими доказами: протокол слідчого експерименту від 27.11.2014р., висновок додаткової судово-медичної експертизи №42-35-34-172/ГП від 28.11.2014р. та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2014р., які вказують на причетність ОСОБА_10 до вчиненого злочину. Крім того, судом було допущено порушення вимог ч.5 ст. 27, ст. 107 КПК України щодо повного фіксування судового засідання, які не відповідають даним журналу судового засідання. Так, прийняті судом процесуальні рішення в судових засіданнях від 11.07.2016 року, 22.07.2016 року, 03.05.2017 року відсутні на носії інформації. У журналі судового засіданні від 25.11.2016 року зазначені неправильні відомості щодо прокурорів, які брали участь у судовому розгляді. З цих підстав просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- у доповненнях до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області, повністю підтримуючи доводи раніше поданої апеляційної скарги, вказує на порушення судом вимог ч.3 ст. 415 КПК України, пов`язані з невиконанням судом першої інстанції при новому розгляді справи вказівок суду апеляційної інстанції, зазначені в ухвалі від 31.05.2016 року, щодо суперечності висновків суду в оцінці доказів обвинувачення. Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_10 , суд не взяв до уваги висновки і мотиви, з яких було скасовано попередній вирок від 22.02.2016 року, і знову припустився тих самих порушень, вдавшись до фактичного дублювання попереднього вироку, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону;

- потерпілий ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку щодо ОСОБА_10 та вважає, що останнього безпідставно виправдано, оскільки суд взяв до уваги тільки показання свідків захисту, які є близькими родичами обвинуваченого, а саме вітчима ОСОБА_11 та рідного брата ОСОБА_12 .. Стверджує, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 дали неправдиві свідчення про те, що нібито бачили, як корова вдарила його в живіт. Така версія в сторони захисту з`явилася перед направленням справи до суду, щоб ОСОБА_18 міг уникнути покарання та дискредувати показання свідка ОСОБА_16 очевидця злочину. Свідок ОСОБА_15 у суді змінив свої показання, оскільки його батько ОСОБА_17 давно знайомий з ОСОБА_10 , що свідчить про упередженість цих свідків. Натомість показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_16 , висновки судово-медичних експертиз, протоколи слідчих експериментів, які підтверджують винуватість ОСОБА_10 , суд не взяв до уваги, чим порушив його права, як потерпілої особи, на справедливий суд. Вказує, що свідок ОСОБА_26 дав неправдиві показання через те, що дружина свідка працює продавцем у магазині ОСОБА_10 .. У судовому засіданні ОСОБА_10 вів себе по хамські, висловлював образи на його адресу, принижував його гідність, відчуваючи свою безкарність. Просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання, передбачене законом.
У запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілого, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 указує на їх необґрунтованість. Стверджує, що висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам. Вважає, що стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину. Просить вироку суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи представника потерпілого захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали як свої апеляційні вимоги, так і прокурора, просили їх задовольнити, думку прокурора про підтримання апеляційних скарг прокурора з доповненнями та потерпілого, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які вважали апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, просили вирок залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на них, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість підсудного у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Крім того, згідно із ч.3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Однак зазначених вимог закону при повторному розгляді справи судом першої інстанції дотримано не було.

Скасовуючи попередній вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.02.2016 року щодо ОСОБА_10 з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, апеляційний суд Херсонської області в ухвалі від 31.05.2016 року вказав, що під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в ухвалі, ретельно перевірити зібрані в справі докази, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, з зазначенням мотивів, з яких приймає до уваги одні докази та відкидає доказів обвинувачення, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

При цьому апеляційний суд зазначив, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є передчасним та не ґрунтується на зібраних та досліджених у справі доказах, а висновки суду щодо оцінки доказів викладені без додержання вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також апеляційний суд зазначив, що всупереч п.1 ч.3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає кожен з доказів обвинувачення.

При новому розгляді справи суд першої інстанції не виконав зазначені вказівки апеляційного суду Херсонської області в повному обсязі, які є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Тобто, судом не були досліджені обставини, зазначені в ухвалі апеляційного суду, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено неповноту судового розгляду.

Виправдовуючи ОСОБА_10 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, суд першої інстанції фактично переписав попередній вирок, що був скасований, та допустив ті ж самі порушення кримінального процесуального закону, які вплинули на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про умисне заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ..

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів справи, судом не дотримані вимоги кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у справі.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Виклавши у вироку докази обвинувачення, суд першої інстанції обмежився лише їх перерахуванням та вибірковою оцінкою та посиланням на те, що надані стороною обвинувачення докази є сумнівними та суперечливими, частину з яких визнав недопустимими, і з цих підстав дійшов висновку, що вони не можуть бути прийняті до уваги на підтвердження винуватості ОСОБА_10 ..

Відкидаючи докази обвинувачення, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їх сукупності, у тому числі тим, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо фактичних обставин справи, винності чи невинності обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні, достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази й відкинув інші, яким не дав однозначної оцінки в їх сукупності.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, суд взяв за основу показання обвинуваченого про те, що між ним та ОСОБА_8 відбулася сварка на ґрунті особистих неприязних відносин, але при цьому тілесних ушкоджень останньому не заподіював.

Надаючи перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції не дав їм належної оцінки та не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання обвинуваченого достовірними та якими доказами вони підтверджуються, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у справі доказам, які ставлять під сумнів висновок суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_10 , що є недопустимим.

Передусім, судом однобічно та поверхово досліджені та не отримали належної оцінки показання потерпілого ОСОБА_8 про те, що саме ОСОБА_10 під час сварки наніс йому декілька ударів ногами в область живота і тим самим заподіяв йому тілесні ушкодження.

Ці обставини підтвердив свідок ОСОБА_16 , який був очевидцем злочину, та показав, що, проїжджаючи на тракторі, побачив, як ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_8 , від чого той впав і лежав на землі.
Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 показали, що їм зі слів ОСОБА_8 стало відомо, що під час сварки його побив ОСОБА_10 , після чого Скакун повернувся додому з тілесними ушкодженнями в області живота.
Свідок ОСОБА_24 (фельдшер швидкої допомоги) показав, що він під час огляду виявив травму живота в ОСОБА_8 , останній повідомив, що його побив мисливець, якому він зробив зауваження
Свідок ОСОБА_25 (ветеринарний лікар) показав, що корови, які належать ОСОБА_8 , не билися.
Суд не звернув уваги на ті обставини, які випливають з наведених доказів, що ОСОБА_8 після вчинення щодо нього злочину повернувся додому і розповів дружині ОСОБА_19 , про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_10 , після цього звернувся до працівників міліції з повідомленням про вчинення відносно нього злочину, невідкладно звернувся за медичною допомогою.
Також суд не звернув увагу на те, що показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_16 не суперечать даним, що містяться у протоколах слідчих експериментів, та висновкам судово-медичних експертиз, а саме: висновкам судово-медичних експертиз №172/ГП від 03.10.2014р., № 34-172-ГП від 03.10.2014р., протоколу слідчого експерименту від 14.09.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_8 ; протоколу слідчого експерименту від 27.11.2014р. за участю свідка ОСОБА_16 , висновку додаткової судово-медичної експертизи №42-35-34-172/ГП від 28.11.2014р. та протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2014р. про обставини та механізм заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , і вказані висновки експертиз не були поставлені під сумнів обвинуваченим та його захисниками під час досудового розслідування та судового розгляду.
Зазначені вище показання потерпілого та свідків, дані протоколів слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз суд не проаналізував і не дав їм відповідної оцінки в сукупності з іншими доказами та не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкидає ці докази обвинувачення, не вказав, які саме обставини ними підтверджуються чи спростовуються, не навів причин, з яких потерпілий міг обмовити обвинуваченого, тобто ці докази фактично були проігноровані судом, що є незрозумілим.
Отже, у вироку не наведено переконливих та конкретних обґрунтувань і мотивів, з яких суд відкинув зазначені вище докази сторони обвинувачення.
За таких обставин, висновок суду про те, що докази обвинувачення не можуть бути прийняті до уваги та не відповідають іншим зібраним у справі доказам, не можна визнати правильним.

При цьому суд взагалі не звернув уваги на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_27 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, є суперечливими та непослідовними.
Ці обставини залишилися поза увагою суду та не отримали належної оцінки у вироку, тобто судом не були досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено неповноту судового розгляду.
Крім того, колегія суддів підкреслює, що, надаючи перевагу показанням як обвинуваченого ОСОБА_10 , так і свідкам захисту - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про те, що після сварки з ОСОБА_10 у ОСОБА_8 не було тілесних ушкоджень; свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вони бачили, як корова вдарила копитом потерпілого в область живота, суд не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання обвинуваченого і свідків достовірними та якими доказами вони підтверджуються, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у справі доказам, у тому числі наведеним у вироку, та не врахував ці обставини при прийнятті рішення по суті.

Дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту від 30.10.2014 року за участю свідка ОСОБА_12 , висновок додаткової судово-медичної експертизи № 35-34-172/ ГП від 07.11.2015р., не підтверджують показання цього свідка про те, що потерпілий ОСОБА_8 міг отримати тілесні ушкодження при падінні. Дані протоколу впізнання за фотографіями від 06.02.2015р., згідно якого свідок ОСОБА_13 не вказував на потерпілого як на особу, яку вдарила корова, та протоколу слідчого експерименту від 06.02.2015р., проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , висновок додаткової судово-медичної експертизи №11-42-35-34-172/ГП (14) від 09.02.2015р., не підтверджують як показання цього свідка, так і свідка ОСОБА_14 про те, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 могли утворитися від удару ногою корови.
За висновками зазначених вище експертиз, утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 як при падінні, так і від удару ногою корови, виключається, якими не підтверджуються показання свідків захисту.
Проте, з вироку суду неможливо зрозуміти, чому суд відкинув такі докази обвинувачення, які ніким не були поставлені під сумнів, та прийняв до уваги лише версію обставин події сторони захисту, яка є суперечливою та сумнівною.
Поза увагою суду залишилося й те, що свідок ОСОБА_11 є вітчимом обвинуваченого, свідок ОСОБА_12 братом обвинуваченого, свідок ОСОБА_14 працює в обвинуваченого, які можуть бути зацікавленими особами.

Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин події, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають значення для правильного вирішення справи, суд ці суперечності не усунув та не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставів під сумнів невинність виправданого, що є недопустимим.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів та встановлених обставин справи, містять істотні суперечності, які не було усунуто судом при новому розгляді справи, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційних скаргах потерпілого та прокурора.

З огляду на це, висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та його виправдання, ґрунтується на припущеннях, є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки такий висновок суду зроблений без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності допустимості, достовірності і достатності, чим допустив порушення кримінального процесуального закону.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_10 ..

Враховуючи те, суд першої інстанції не виконав вказівки суду апеляційної інстанції, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, а саме: законність; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставиться питання апелянтами, вирок суду щодо ОСОБА_10 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1, 2 ст. 412, ст. 413, п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, виконати вказівки апеляційного суду та дослідити обставини, зазначені як у попередній, так у даній ухвалі апеляційного суду, ретельно перевірити зібрані в справі докази щодо їх належності та допустимості, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, постановити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Зважаючи на викладене вище, апеляційні скарги прокурора з доповненнями та потерпілого підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 410, 411, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора з доповненнями, потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у тому самому суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 19 вересня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 18 вересня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2