йСправа № 304/1434/17 Провадження № 1-кп/304/161/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000332 від 21 серпня 2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Туриця Перечинського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, раніше судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2017 року прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується в тому, що 21 серпня 2017 року близько 02.30 год., перебуваючи в с. Туриця Перечинського району, проник до домогосподарства АДРЕСА_2 , де діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, відчинив ворота вказаного домогосподарства, після чого сів до салону транспортного засобу марки «DAEWOO TICO», р/н НОМЕР_1 , та виявивши ключі у замку запалювання, незаконно заволодів ним, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 289 КК України. Оскільки, до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження такого строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали, так як ОСОБА_5 тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, уникав зустрічей з працівниками поліції, тривалий час був відсутній за місцем проживання, постійного місця роботи немає та вчинив злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, тому прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини такого.

Потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, оскільки вважають, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, необхідні для розгляду клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 176 цього Кодексу запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2)особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч. ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Зокрема, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2017 року матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.30 год. 02 січня 2018 року.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суду також не надано доказів, які б свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_5 залишаючись на волі, не буде ухилятись від суду, не надано докази погіршення його стану здоров`я та доказів на підтвердження міцності його соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність постійного місця роботи, належних доказів про репутацію, майновий стан.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

З огляду на наведене, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, неодружений, постійного джерела прибутку не має, його соціальні зв`язки.

Заслухавши учасників судового засідання, враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає, що майже всі обставини, зазначені при обранні запобіжного заходу продовжують існувати і по даний час, судове провадження не закінчено, ОСОБА_5 перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, а застосування більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, буде недостатньо ефективним для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 обраний під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою до 60 (шістдесяти) днів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 184, 194, 196, 197, 199, 369, 392 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

клопотання задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою до 16 год. 30 хв. 26 лютого 2018 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду згідно ч. 2 ст. 392 КПК України окремому оскарженню від судового рішення, передбаченого частиною першою вказаної статті, не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1