25.01.2018
Справа № 720/1839/17
Провадження № 1-кп/720/148/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000292 від 16 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, молдованина, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2017 року близько 21 години ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Golf» державний номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гагаріна в с. Бояни Новоселицького району Чернівецької області в темну пору доби, в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9, 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та самопевність у своїх діях, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечного інтервалу, не впорався з керуванням транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 ..

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я, у вигляді лінійного перелому остистого виростка 6-го шийного хребця, лінійного перелому суглобної поверхні 7-го шийного хребця з права, ускладнені верхнім грубим дистальним пара парезом, забою спинного мозку на рівні 7-го шийного потовщення.

Обвинувачений винним себе визнав повністю і показав, що 15 серпня 2017 року на автомобілі марки «VOLKSWAGEN Golf» державний номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 рухався по вул. Гагаріна в с. Бояни Новоселицького району в стані алкогольного сп`яніння. Під час руху він не впорався із керуванням транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .. В результаті пригоди ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження. Він відшкодував потерпілому моральну шкоду в сумі 2000 євро та матеріальну шкоду в сумі більше 20000 гривень. У вчиненому щиро розкаявся.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його винність у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження потерпілому підтверджується письмовими доказами.

Так, з висновку судово-медичної експертизи № 1257-мд від 09 жовтня 2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому остистого виростка 6-го шийного хребця, лінійного перелому суглобної поверхні 7-го шийного хребця з права, ускладнені верхнім грубим дистальним пара парезом, забою спинного мозку на рівні 7-го шийного потовщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у порушенні п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9, 10.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Суд відповідно до ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину та його щире каяття, яке виразилось у тому, що він визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що у відповідності до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 07 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" судам при призначенні покарання слід враховувати тяжкість та обставини злочину, його наслідки та обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за ст. 286 КК України суд має врахувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим протиправних дій, які виразились у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, прояві самовпевненості у своїх діях та обрання небезпечної швидкості руху в населеному пункті, наслідком яких стало заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому; поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення.

З досудової доповіді органу пробації від 18 грудня 2017 року, складеної в порядку ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, вбачається, що імовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення зводиться до середнього ризику, а також середнього рівня небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, в тому числі і для окремих осіб. Зважаючи на поведінку обвинуваченого, його спосіб життя, морально-духовний стан, уповноважений орган пробації вважає, що обвинувачений може виправитись без позбавлення волі, або обмеження волі на певний час.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину повністю визнав та у вчиненому щиро розкаявся, суд вважає за доцільне призначити йому міру покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Обмеження, передбачені ст. 61 КК України, щодо призначення обвинуваченому даного виду покарання відсутні, підстав для застосування вимог ст. 69 КК України не має.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом не позбавлених батьківських прав, мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно, тобто 07 вересня 2017 року.

За змістом ч. 1 ст. 15 даного Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не було виконана на день набрання чинності цим Законом.

У відповідності ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, передбачений ст. 286 ч. 1 КК України, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності має на утриманні двох малолітніх дітей.

Таким чином, обвинувачений відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставин, передбачених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», а також те, що даний Закон поліпшує його становище, зокрема передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України,

Наявні судові витрати по справі відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню в дохід держави з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного даним вироком як основного, так і додаткового покарання.

Речовий доказ у справі - автомобіль марки «VOLKSWAGEN Golf» державний номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на штрафмайданчику Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику або законному володільцеві.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по справі в розмірі 2471 (двох тисяч чотириста сімдесят одної) гривні 75 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернівецької області через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: