Номер провадження 11-сс/788/573/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/13171/17 за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 16 листопада 2017 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника володільця майна адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки накладення арешту із забороною користування ним є занадто обтяжливим. Під час огляду автомобіля було встановлено, що він не має значних пошкоджень, вказує на відсутність обставин та ризиків, що зумовлюють обов`язковість накладення арешту на майно, слідчий не позбавлений можливості здійснити необхідні процесуальні дії без обтяження права володіння особи на вказаний транспортний засіб. В суді не доведено наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки матеріали клопотання не містять доказів щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_12 внаслідок ДТП.

16.11.2017 до Ковпаківського районного суду м. Сум з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернувся старший слідчий СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 15.11.2017 близько 16 год. 30 хв. на ділянці 342 км автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у с. Стецьківка Сумського району Сумської області сталася ДТП, під час якої ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102» н.з. НОМЕР_1 у напрямку м. Суми, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався по проїзній частині автодороги на велосипеді «Салют» у попутному з ним напрямку, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

Оскільки на даний час є всі підстави вважати, що вилучені з місця ДТП транспортні засоби являються речовими доказами у кримінальному провадженні та зберегли на собі сліди злочину, тому з метою збереження речових доказів, а також забезпечення проведення експертних досліджень у кримінальному провадженні слідчий просив накласти арешт на вилучені в ході огляду місця ДТП транспортні засоби.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 16.11.2017 вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на майно. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що підставами застосування арешту даного тимчасово вилученого майна є необхідність визнання вилучених предметів речовими доказами, а також для проведення експертизи.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника володільця майна ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на майно, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга представника володільця майна підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на транспортні засоби, які були вилучені в ході огляду місця ДТП, слідчий суддя дійшла висновку про те, що підставами застосування арешту даного тимчасово вилученого майна є необхідність визнання вилучених предметів речовими доказами, а також для проведення експертизи.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають як фактичним обставинам кримінального провадження, так і вимогам кримінального процесуального закону щодо арешту майна.

Згідно положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, ч.3 ст.170 КПК України, встановлено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи виключно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 («Речові докази») цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу, а згідно ч.2 цієї статті при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, крім іншого: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.11.2017 близько 16 год. 30 хв. на ділянці 342 км автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у с. Стецьківка Сумського району Сумської області сталася ДТП, під час якої ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102» н.з. НОМЕР_1 у напрямку м. Суми, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався по проїзній частині автодороги на велосипеді «Салют» у попутному з ним напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ні слідчим під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, ні прокурором при апеляційному розгляді даного кримінального провадження не було доведено необхідності арешту автомобіля «ЗАЗ-1102» н.з. НОМЕР_1 , а також наявності передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків, оскільки вказаний транспортний засіб був органом досудового розслідування оглянутий під час огляду місця ДТП і наявні на ньому пошкодження були зафіксовані у встановленому законом порядку, що унеможливлює наявність ризиків, на які посилався слідчий у своєму клопотанні про арешт майна, тому доводи апеляційної скарги представника володільця майна є обґрунтованими та заслуговують на увагу, внаслідок чого рішення слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Крім того, під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було встановлено, що розгляд клопотання слідчого відбувся не 16.11.2017, як про це зазначено в оскаржуваному рішенні слідчого судді, а 21.11.2017, про що повідомив представник володільця майна у судовому засіданні, а також підтверджується наявною в матеріалах даного кримінального провадження постановою слідчого про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи від 20.11.2017 (а.п.18), яка не могла бути наданою слідчому судді 16.11.2017.

При цьому, представник володільця майна безпосередньо приймав участь у розгляді вказаного клопотання слідчого про арешт майна в суді першої інстанції, що підтверджується долученими ним до кримінального провадження документами, але будь-які дані про це відсутні.

Також під час розгляду клопотання був присутній інший слідчий, ніж той, що був вказаний в ухвалі слідчого судді.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що тягне за собою його скасування з цих підстав.

Таким чином, не дотримавшись вимог ст.ст.113, 170-173 і 214 КПК України, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно особи, слідчий суддя допустила невідповідність своїх висновків, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотно порушила вимоги кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим рішення слідчого судді не можна вважати законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні його клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 16 листопада 2017 року щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно скасувати і постановити нову ухвалу.

Відмовити старшому слідчому СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4