Дата документу Справа № 337/1827/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/263/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 337/1827/17
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002213 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в с. Плахіно Красноярського краю, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, не працюючого, що зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16.04.2003 року Мелітопольським райсудом Запорізької області за ст.190 ч.2,186 ч.2,187 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 14.07.2006 року умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 14 днів;
- 02.04.2007 року Ленінським райсудом м. Запоріжжя за ст.186 ч.2,190 ч.2,185 ч.2,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 03.10.2010 року звільнився з заміною невідбутої частини покарання на виправні роботи на строк 1 рік 7 місяців 14 днів;
- 05.07.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст.307 ч.2,309 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 29.07.2014 року умовно-достроково на 5 місяців 3 дні;
- 05.05.2016 року Орджонікідзевським райсудом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.75,76 КК України з випробуванням в 1 рік,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до даного покарання частково приєднано покарання, призначене ОСОБА_8 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2016 року у вигляді одного місяця позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 рахувати із моменту затримання з 17 травня 2017 року. Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 час його затримання на досудовому розслідуванні у період з 24.12.2016 року по 26.12.2016 року. Зараховано у строк відбуття покарання час перебування ОСОБА_8 під вартою за цим кримінальним провадженням у період з 24.12.2016 року по 26.12.2016 року, та з 17.05.2017 року по 20.06.2017 року включно у відповідності до ч.5 ст.72 КК України у редакції, що діяла по 21.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою в СІЗО-10 м. Запоріжжя. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 8040 грн.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 18 липня 2016 року близько 22-00 ОСОБА_8 , який знаходився в арці будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, шляхом ривку із шиї ОСОБА_7 , відкрито заволодів її майном: золотою підвіскою у вигляді ікони Божої матері вагою 4,49 гр. 585 проби вартістю 7000 грн., золотими вставками у кількості двох штук вагою 1,6 гр. 585 проби загальною вартістю 1040 грн., які знаходились на каучуковому ремінці, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 8040 грн.
В апеляційній скарзі і в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що злочину він не скоював, просить звернути увагу на однобічність вироку суду, оскільки суд слухав тільки потерпілу ОСОБА_7 , не беручи до уваги інших фактів та доводів. Йому також не дали можливості запитати потерпілу, довести суду, що потерпіла його обмовляє. Вона стверджує, що саме він напав на неї, зірвав з неї золоту підвіску. Було темно, вона не могла розгледіти злочинця. Вказує на процесуальні порушення при проведенні впізнання. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можуть підтвердити його алібі на рахунок того, що він не міг скоїти злочин, оскільки в цей час був в іншому місці з іншими особами. Крім того, в СІЗО знаходиться громадянин ОСОБА_14 , який вчинив цей злочин, про що він написав заяву в обласну прокуратуру. Зауважує, що в нього хворі ноги, він з такою хворобою не зміг би втекти з місця злочину. Крім того, вказує, що його піклування потребують дочка та син, який йде в перший клас. В нього також є низка хвороб. Просить переглянути вирок щодо нього, бо його засудили за злочин, якого він не скоював.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок таким, що не відповідає в повній мірі вимогам діючого законодавства, не достатньо обґрунтованим, невиправдано суворим та передчасним, а висновки суду першої інстанції, такими, що не відповідають в повній мірі фактичним обставинам кримінального провадження, наслідком чого, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України в його кореспонденції з п. 1-4 ч. 1 ст. 409 та ст. 411 КПК України, є підстави для скасування закриття кримінального провадження. Характеризуючи обвинуваченого було з`ясовано, що останній має неповну середню освіту, раніше притягався до кримінальної відповідальності, перебував у шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, яка від народження має проблеми по особистому здоров`ю та потребує медичного втручання. На момент затримання, обвинувачений, за станом свого здоров`я, не працював офіційно. Просить скасувати вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2017 р. відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити виправдувальний вирок за не доведеності його вини.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вважає, що вказаний вирок у частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Так, відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. От же ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, будучи раніше засудженим за скоєння аналогічних злочинів проти власності, в тому числі і грабежів, судимості за які не погашені, та те, що ОСОБА_8 вчинив злочин у період випробувального строку. Судом враховано, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, не працює.

Поряд із цим, не взято до уваги, що ОСОБА_8 не лише не працює, а взагалі не має легальних джерел доходів. Заходів до їх набуття, маючи відповідні можливості, не здійснює. У вчиненні кримінального правопорушення не розкаявся та завдану шкоду потерпілій не відшкодував, та будь-якої ініціативи щодо повернення такого майна потерпілій не проявив.

Просить вирок Хортицького районного суду від 01.08.2017 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України - скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до даного покарання частково приєднати покарання, призначене ОСОБА_8 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2016 у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, потерпілу та прокурора, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , про те, що 18.07.2016 року ввечері біля 22-00 вона їхала у маршрутному таксі до Хортицького району м. Запоріжжя. Вона сиділа на сидінні, а трохи попереду неї стояв над сидіннями обличчям до неї ОСОБА_8 . Вона добре розгледіла його обличчя. Незадовго перед зупинкою «вул. Хортицьке шосе» ОСОБА_8 сів на сидіння, але коли вона вийшла на цій зупинці, то він також вийшов за нею. Більше з маршрутки ніхто не вийшов. Вона почала йти до арки між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 пішов за нею. Вона кілька разів оглянулась та бачила, що за нею йде один чоловік, і це саме той чоловік, який стояв у маршрутці та вийшов за нею на зупинці. Коли вона прискорила крок та ввійшла під арку, він окликнув її, начебто хотів щось спитати, підійшов до неї, притулив її руками до стіни будинку та почав рукою зривати з її шиї золотий ланцюжок з золотою підвіскою у вигляді ікони Божої матері, а також каучуковий ланцюжок, який мав дві золоті вставки. Вона також схопилась за свої ланцюжки, але він таки зірвав їх з її шиї, проте золотий ланцюжок залишився у неї у руці, він сплющився та порвався, на даний час відновленню не підлягає. ОСОБА_15 заволодів підвіскою у вигляді ікони Божої матері вагою 4,49 гр. 585 проби вартістю 7000 грн., дизайн якої є унікальним, та золотими вставками з каучуковим ланцюжком у кількості двох штук вагою 1,6 гр. 585 проби загальною вартістю 1040 грн.. Вона впевнено впізнала у судовому засіданні ОСОБА_8 як особу, який 18.07.2016 року зірвав з її шиї золоті вироби. Під час, коли він притиснув її до стіни, його обличчя було напроти її обличчя, там було достатньо світла, щоб розгледіти його обличчя, і вона наполягає на тому, що це був саме ОСОБА_8 ;
- протоколом огляду місця події від 18.07.2017 року, згідно якого оглянута арка між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , звідки нічого не вилучалось (а.с.34-35);
- фотографіями, наданих потерпілою ОСОБА_7 , про належну їй золоту ікону у вигляді Божої матері та каучукового ланцюжка з золотими вставками, та копії етикеток на підвісок з золота 585 проби вагою 4,49 гр. та шнурка шкіряного масою 2,25 гр. (а.с.36-41);
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання по фотокарткам від 19.07.2016 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 впізнала на фото №3 особу, яка здійснила грабіж її майна 18.07.2016 року, і на цьому фото зображений ОСОБА_8 (а.с.42-44);
- відповіддю ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», про те, що у період з 25.01.2016 року по 30.08.2016 року ОСОБА_8 чотири рази здавав у заклади компанії брухт та вироби з золота, в тому числі 18.07.2016 року та 27.07.2016 року (а.с.45-48). З наданих ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» фототаблиць вбачається, що у цей період було сфотографовано сторінки паспорту ОСОБА_8 разом із виробами, які він закладав у ломбард, у тому числі іконою Божої матері, яка ідентична іконі Божої матері, належної потерпілій, і фотографії якої надані суду (а.с.41,48).
- договором про надання фінансового кредиту під заставу майна №134-000024339 від 18.07.2016 року та специфікації №1 до цього договору, з якого вбачається, що 18.07.2016 року ОСОБА_8 отримав кредит у сумі 1886 грн. під заставу брухту з золота 585 проби до 19.07.2016 року (а.с.51-52). Також, з наданих договорів про надання фінансового кредиту під заставу майна та специфікацій до них, аналогічні операції ОСОБА_8 здійснював 27.07.2016 року та 01.08.2016 року (а.с.53-56).
Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_7 , які вона повністю підтвердила в апеляційному судді, документи, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого та захисника про те, що суд не надав критичної оцінки показанням потерпілої, яку робітники поліції умовили обмовити його, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні чітко та послідовно розповіла про зовнішній вигляд і прикмети обвинуваченого ОСОБА_8 , а також про обставини, за яких вона бачила останнього спочатку у маршрутному таксі, а потім під аркою, де той зривав з неї золотий ланцюжок з золотою підвіскою у вигляді ікони Божої матері, а також каучуковий ланцюжок, який мав дві золоті вставки, свідчить про те, що ці фактичні дані є несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема, протоколом пред`явлення особи для впізнання, із якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка відкрито заволоділа її майном, за формою обличчя, носу, губ, постановою та розрізом очей, фотографіями, які належать потерпілій ОСОБА_7 , а також інформацією, яку надала ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадання чужого майна у потерпілої ОСОБА_7 .
Під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не надано документів, які підтверджували нечесність потерпілої, як і не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказана особа давала показання у суді першої інстанції з метою обмовити обвинуваченого ОСОБА_8 .
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними і наступні доводи обвинуваченого, про те, що: під час досудового слідства слідча ОСОБА_16 заявляла, що він буде «сидіти», незалежно від того, вчиняв він цей злочин, чи не вчиняв; йому не дали можливості задавати питання потерпілій та довести, що остання його обмовляє; під аркою було темно, а тому вона не могла розглядіти злочинця; впізнання його потерпілою була проведено з порушенням закону; судом не були викликані поняті, які були присутні при впізнанні; за станом здоров`я, він не міг вчинити цей злочин, оскільки вони є голослівними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, так як слідча дія пред`явлення особи для впізнання відбувалася відповідно до вимог КПК, а клопотання про допит понятих в якості свідка, сторона захисту під час судового розгляду, не заявляла.

Колегія суддів приймає до уваги пояснення в апеляційному суді потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона запам`ятала обвинуваченого ОСОБА_8 ще тим, що у нього є проблеми з ногами, оскільки після вчинення злочину він пішов від неї, кульгаючи і звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні такі дані про такий стан здоров`я обвинуваченого (вади з серцем та ногами), який би не міг йому дозволити вчинити цей грабіж.

Не заслуговують уваги доводи обвинуваченого і про те, що потерпіла не могла впізнати грабіжника, так як під аркою була повна темнота, оскільки, якщо останній цей злочин не вчиняв, то звідки йому відомо, яка видимість була під аркою, якщо його там не було.

Необґрунтованими є доводи обвинуваченого і про те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції підтвердили його алібі на рахунок того, що він не міг скоїти цей злочин, оскільки в цей час був в іншому місці з іншими особами, так як вищевказані особи є знайомими обвинуваченого, а тому заінтересовані у вирішені справи на користь останнього. Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пояснення цих свідків не спростовують обвинувачення ОСОБА_8 даного злочину 18.07.2016 року близько 22 годин на території Хортицького району м. Запоріжжя.
Враховуючи, що судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України дослідженні докази, зокрема показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протокол пред`явлення осіб для впізнання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, відмовила захиснику у повторному дослідженні цих доказів.
Безпідставними є твердження обвинуваченого і про те, що цей злочин вчинив громадянин ОСОБА_14 .

В апеляційному суді був допитаний громадянин ОСОБА_14 , який дав зокрема показання про те, що18 липня 2016 року пізно у вечері їхав в одній маршрутці з потерпілою, після того, як вона вийшла, він пішов за нею, і в арці будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , зірвав золоті прикраси із шиї ОСОБА_7 . Після цього він повернувся на пр. Металургів, де зустрів ОСОБА_8 , із його друзями, узнав, що у ОСОБА_8 є паспорт, він представившись « ОСОБА_17 », попросив останнього за 100 грн. здати золоті вироби в ломбард, той на це погодився. У вересні 2017 року він попав в одну камеру СІЗО з ОСОБА_8 і от останнього узнав, що його засудили за цей злочин, який той не вчиняв, оскільки грабіж вчинив він.
Колегія суддів критично відноситься до показань свідка ОСОБА_14 ,з огляду на наступне.

По-перше, під час допиту свідок ОСОБА_14 , пояснив, що він знайомий з ОСОБА_8 з 2000 року, коли разом відбували покарання в одній колонії, потім декілька разів бачилися в м. Запоріжжя, той знає його як « ОСОБА_18 », 18 липня 2016 року ОСОБА_8 його впізнав як знайомого, більш того, вони в той день обмінялися номерами мобільних телефонів, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони довгий час є знайомими, а тому свідку не було ніякого сенсу обманювати ОСОБА_8 та називати йому інше ім`я.
По друге, на питання потерпілої свідок ОСОБА_14 не зміг відповісти, в чому вона була одягнута 18 липня 2016 року та конкретно описати механізм вчинення злочину, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 96 КПК України, погоджується з думкою потерпілої ОСОБА_7 про те, що цей злочин вчинив саме ОСОБА_8 , а не ОСОБА_14 , який має негативну репутацію, оскільки останній судимий 11 (одинадцять) разів, має психічні розлади внаслідок вживання наркотичних засобів.

Таким чином, всі доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186 КК України.

Між тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальне покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, а також мінімальне покарання за сукупністю вироків, районний суд, зокрема виходив з того, що останній має двох неповнолітніх дітей, один з яких має тяжке захворювання.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також на підставі ст. 71 КК України суд першої інстанції недотримався вимог закону, оскільки не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а це свідчить про незаконність вироку.

Зокрема, районний суд не врахував в повній мірі те, що через короткий проміжок часу, а саме через 2 місяця 13 днів після останнього засудження, обвинувачений знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, ніде не працює, враховуючи вищевказане колегія суддів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, в зв`язку з чим вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання підлягає скасуванню внаслідок м`якості.

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення грабежів та розбою, висновків для себе ні яких не зробив на шлях виправлення не встав, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а за сукупністю вироків у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а засудженим, який утримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: