Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 11-92 /2011 Головуючий у і інстанції Болотвіна Л.О.
Категорія: ч.2 ст.303, ч.2,3 ст.27,ч.3 ст.303 Доповідач Збитковська Т.І. КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2011 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого - судді Збитковської Т.І.

Суддів Полюховича О.І, ОСОБА_1

За участю прокурора Скрипника Р.М.

Засуджених ОСОБА_2С, ОСОБА_3В, ОСОБА_4

Захисників - адвокатів ОСОБА_5С, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Сарненського районного суду від 30 червня 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець м. Сарни вул. Київська 26/2 Рівненської області, громадянин України, одружений, не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.303 КК України на пять років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням- іспитовим строком в три роки та покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично зявлятися для реєстрації.

За ч.2,ч.3 ст.27,ч.3 ст.303 КК України - виправданий.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка і мешканка м. Сарни вул. Белгородська 11/2 Рівненської області, громадянка України, одружена, не судима,-

засуджена за ч. 2 ст.303 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки та покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично зявлятися для реєстрації.

За ч.3 ст.303 КК України- виправдана.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець м. Сарни вул. Набережна 5/14 Рівненської області, громадянин України, одружений, не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.303 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки та покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обовязків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично зявлятися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, впродовж 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за попередньою змовою між собою, з корисливих спонукань займалися сутенерством -забезпечили зайняття проституцією в м. Сарни Рівненської області гр. ОСОБА_7В, ОСОБА_8 і ОСОБА_9В, підшуковуючи їм клієнтів, надаючи транспорт, встановивши конкретні суми винагороди, маючи при цьому 50% зароблених вказаними особами коштів.

З початку 2007 року по червень 2008 року ОСОБА_2С, ОСОБА_3 та ОСОБА_4М, за попередньою змовою між собою, повторно, з корисливих міркувань, займалися сутенерством забезпечили зайняття проституцією в м. Сарни гр. ОСОБА_8Ю, ОСОБА_10С, ОСОБА_11В, ОСОБА_7А, ОСОБА_12О, ОСОБА_13 та ОСОБА_9В, підшуковуючи їм клієнтів, про яких повідомляв ОСОБА_4М, за що отримав від ОСОБА_2 безпроцентну грошову позику, надаючи транспорт, встановивши конкретні суми винагороди, з яких подружжя ОСОБА_2 50% зароблених жінками коштів звертало на свою користь.

В поданій на вирок апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, покликаючись на незаконність вироку, просить його скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд. При цьому вказує, що засуджені втягнули потерпілих у заняття проституцією і скоїли злочин саме в складі організованої групи, а не за попередньою змовою групою осіб, як зазначено у вироку суду, який належним чином не врахував всіх фактичних обставин справи, неправильно застосував кримінальний закон і призначив ОСОБА_2С, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особам винних.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, засуджених ОСОБА_2С, ОСОБА_3В, ОСОБА_4 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6К, які вважають вирок законним і просять залишити його без зміни, перевіривши матеріали справи й обговоривши викладене в апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність ОСОБА_2С, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом першої інстанції дана правильна юридична оцінка.

Твердження прокурора в апеляції щодо необґрунтованості висновків суду про недоведеність участі засуджених у вчиненні втягнення у заняття проституцією зазначених у вироку осіб з використанням їх уразливого стану є безпідставним.

Допитані в ході судового розгляду потерпілі заперечили втягнення їх засудженими в проституцію з використанням уразливого стану, оскільки вони, знайомлячись з ОСОБА_2С, добровільно переказували одна одній про можливий заробіток таким шляхом, маючи потребу в коштах, і ніхто їх не вмовляв і не погрожував їм. Не містять таких даних і матеріали досудового слідства.

Правомірно, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до висновку і про відсутність в діях засуджених ознак скоєння злочину в складі організованої групи, оскільки у справі не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_2С, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зорганізувались у стійке обєднання з єдиним планом, відомим і схваленим всіма учасниками групи, і розподілом функцій між собою, що має місце при скоєнні злочину організованою групою, відповідно до ст. 28 КК України, а мали лише попередню змову про спільне вчинення групою осіб злочину, де кожен виконував свою роль у співвиконавстві.

При обранні міри покарання ОСОБА_2С, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, ряд помякшуючих покарання обставин, і за відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив засудженим покарання в межах ч.2 ст.303 КК України, що не перевищує пяти років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і підстав для його скасування, як про це йдеться в апеляції прокурора, не вбачається. Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Сарненського районного суду від 30 червня 2010 року стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - без задоволення.

С У Д Д І

Т.І. ОСОБА_14 ОСОБА_15 МАТЮХА

.