А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника заявника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , представника Ужгородської міської ради ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали апеляційного провадження № 11-сс/777/663/17 за апеляційною скаргою Ужгородського міського голови ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2017 про накладення арешту на майно.
Клопотання обґрунтовано тим, що 13.11.2017 до Ужгородського ВП надійшла заява мешканця м. Ужгорода ОСОБА_7 про те, що невстановлена особа використала завідомо підроблені документи, а саме надала державному реєстратору Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_13 документи, що містили завідомо неправдиві відомості, на підставі яких державним реєстратором внесено інформацію до Державного реєстру речових прав щодо речових прав територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради на арку (проїзд) будинку АДРЕСА_1 .
Як вбачається із вищевказаної заяви ОСОБА_7 , останньому на праві власності в будинку АДРЕСА_1 , належать офісні приміщення на 3-4 поверсі.
Будинок має закритий внутрішній двір, доступ до якого забезпечується двома проїздами через арки, одна з яких розміщена під приміщеннями, що належать заявнику.
ОСОБА_7 та інші власники та користувачі приміщень в їх будинку користуються як двором, де тримають свої транспортні засоби, так і цим в`їздом до двору.
Після візиту будівельної бригади до вказаного під`їзду ОСОБА_7 стало відомо, що арка разом із сусіднім приміщенням зареєстрована, як об`єкт права власності за територіальною громадою міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради та передана в користування на умовах оренди певному підприємцю.
Ознайомившись із відповідями, наданими Ужгородською міською радою та її виконавчими органами на ряд запитів, ОСОБА_7 вважає, що реєстрація речового права за територіальною громадою міста здійснена з порушенням порядку, встановленого нормативними актами.
Ознайомившись із технічним паспортом на вбудовані нежитлові приміщення, право власності на які зареєстровано державним реєстратором, ОСОБА_7 встановив, що до площі приміщень, право власності на які зареєстровано за територіальною громадою м. Ужгорода державним реєстратором ОСОБА_13 , зараховано і площу арки (проїзду) до загального внутрішнього двору будинку, яким користуються власники всіх приміщень вказаного будинку, а також в експлікації технічного паспорту об`єкта арка позначена, як приміщення.
Однак, у зв`язку із роз`ясненнями, наданими Конституційним Судом України в рішеннях № 4-рп/2004 від 02.03.2004, № 14-рп/2011 від 09.11.2011, ст.382 ЦК України, ст.ст. 4,5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» арка (проїзд, під`їзд) є спільним майном, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення.
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Вказаним спільним майном є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відтак техніком з інвентаризації нерухомого майна КП «Архітектурно- планувальне бюро» Ужгородської міської ради, що виготовляв технічний паспорт, було неправомірно внесені до технічною паспорту на нерухомий об`єкт недостовірні відомості.
Окрім того, на думку ОСОБА_7 , реєстрація державним реєстратором здійснена з порушеннями вимог Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015, виходячи з наступного.
Відповідно до п.6 вказаного Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав здійснюється перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.
Згідно з Порядком до заяви про реєстрацію речових прав заявник подає документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (договір купівлі-продажу, дарування, рішення суду, свідоцтво тощо).
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень, прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п.18 Порядку державної реєстрації).
Отже, державний реєстратор повинен був встановити, що у заявника відсутні правовстановлюючі документи на майно (про набуття права власності на вбудовані приміщення), а також встановити факти внесення техніком КП «Архітектурно-планувальне бюро» недостовірних відомостей до технічного паспорту та відмовити Ужгородській міській раді у державній реєстрації речових прав на це майно.
Однак, державний реєстратор Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ОСОБА_13 внесла завідомо недостовірну інформацію до Державного реєстру речових прав щодо речових прав територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради на арку (проїзд) їх будинку.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 103823503 від 15.11.2017 встановлено, що назву вулиці змінено з Боженка на ОСОБА_14 (розпорядження 3174 від 18.04.2016), вищевказане нежитлове приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради, яке зареєстровано 26.09.2016.
Вказане вбудоване приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради, яке зареєстровано 26.09.2016, включено до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу у 2017 році згідно рішення Ужгородської міської ради та в подальшому може бути незаконно приватизоване та відчужене, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно; на думку слідчого існують достатні підстави вважати, що існує реальна загроза реалізації вказаного об`єкту нерухомого майна, зазначеного у клопотанні.
Вказане вбудоване приміщення належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради, яке зареєстровано 26.09.2016, включено до переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу у 2017 році згідно рішення Ужгородської міської ради та в подальшому може бути незаконно приватизоване, відчужене, перейде у власність добросовісного набувача, позбавивши права комунальної власності територіальну громаду міста, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно, а тому наведене вище клопотання слідчого слідчим суддею визнано обґрунтованим.
В апеляційній скарзі Ужгородський міський голова ОСОБА_11 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді від 20.11.2017 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні наведеного вище клопотання слідчого про накладення арешту на вказане нерухоме майно.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що зазначений арешт накладений на вбудовані приміщення комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода, по вул. Володимира Гошовського, 2-4, необгрунтовано та без достатніх на це підстав.
Вважає, що всупереч вимогам ст.170, ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта ОСОБА_12 відсутнє обґрунтування необхідності арешту вбудованих приміщень по АДРЕСА_2 , а також не конкретизовано підставу та мету накладення арешту, з урахуванням того, що до клопотання не було долучено доказів, що вбудовані приміщення за адресою: м. Ужгород, вул. Володимира Гошовського, 2-4, відповідають критеріям, вказаним у ст.98 КПК України.
Слідчим не були здійснені заходи щодо перевірки вказаних тверджень заявника ОСОБА_7 шляхом направлення відповідних запитів до Ужгородської міської ради, КП «Архітектурно-планувальне бюро» та інших суб`єктів.
Відсутні будь-які рішення державного реєстратора чи рішення суду, які б скасовували запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності територіальної громади м. Ужгорода на вбудовані приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, твердження ОСОБА_7 про те, що державна реєстрація права власності на вбудовані приміщення по АДРЕСА_2 здійснена з порушенням порядку, встановленого нормативними актами є тільки їх припущеннями та є безпідставними.
У відповідь на звернення ОСОБА_15 від 01.02.2017 та інформаційний запит від 02.03.2017 їй надано копію інформаційної довідки про державну реєстрацію права власності на вбудовані приміщення за вказаною адресою та договору оренди вищевказаних приміщень.
При наявності всіх необхідних документів у березні 2017 року ОСОБА_15 та ОСОБА_7 не оскаржили рішення щодо державної реєстрації права власності комунальної власності на вищезазначений об`єкт до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду у відповідності до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Подані Ужгородською міською радою документи для реєстрації права власності на спірний об`єкт є правовстановлюючими документами та відповідають вимогам діючого законодавства України про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Об`єкт за вказаною адресою є адміністративно-лікувальною будівлею, а не багатоквартирним будинком, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки серед об`єктів нерухомого майна, які зареєстровані за вказаною адресою, відсутні квартири.
З урахуванням положення ч.2 ст.386 ЦК України відносини, які склалися між Ужгородською міською радою, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , як власниками нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 мають ознаки цивільно-правових, у зв`язку з цим всі спори щодо використання вищевказаних приміщень їх власниками та захисту прав власників, повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства.
На підставі договору оренди нежилого приміщення, укладеного між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ФОП ОСОБА_16 21.09.2016, останній є орендарем вбудованих приміщень за адресою: АДРЕСА_2 та належним чином виконує свої обов`язки згідно з умовами вказаного договору, зокрема сплачує орендну плату, запобігає пошкодженню і псуванню майна, несе витрати по експлуатації орендованого майна.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Зосимов проти України»), та відповідно до ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, а також враховуючи те, що позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання у право власності, можливе накладення арешту на вбудовані приміщення по АДРЕСА_2 , які належать Ужгородській міській раді, призведе до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_16 та до ненадходження грошових коштів у вигляді орендних платежів до місцевого бюджету м. Ужгорода.
Оскаржену ухвалу слідчого судді від 20.11.2017 постановлено без виклику представника Ужгородської міської ради, а копію вказаної ухвали отримано 21.11.2017.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника Ужгородської міської ради, який просив задовольнити вказану вище апеляційну скаргу міського голови, скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на вказане нерухоме майно, прокурорів та представника заявника, які повністю заперечили проти вказаної вище апеляційної скарги та просили залишити без змін оскаржене рішення слідчого судді, як законне та обґрунтоване, перевіривши та обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга ОСОБА_11 підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Всупереч вимог ст.ст. 170,171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє достатнє обґрунтування необхідності арешту вказаного майна, недостатньо конкретизовано підстави та мету накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомості.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Апеляційний суд визнає, що органом досудового розслідування не доведено й існування ризиків, визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Крім того, не містять матеріали провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи відповідної особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на вказане майно.
Процесуальна та правова оцінка вказаних обставин враховується Апеляційним судом Закарпатської області, який вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_11 .
Заслуговують також на увагу доводи апелянта про те, що об`єкт за вказаною адресою є адміністративно-лікувальною будівлею, а не багатоквартирним будинком, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки серед об`єктів нерухомого майна, які зареєстровані за вказаною адресою, відсутні квартири.
З урахуванням положення ч.2 ст.386 ЦК України відносини, які склалися між Ужгородською міською радою, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , як власниками нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 мають ознаки цивільно-правових, у зв`язку з цим всі спори щодо використання вищевказаних приміщень їх власниками та захисту прав власників, повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Ужгородського міського голови ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2017 про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна: вбудоване приміщення в АДРЕСА_2 скасувати, а в задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 про накладення арешту на вищевказане приміщення відмовити.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: