Номер провадження: 11-кп/785/372/15
Номер справи місцевого суду: 509/34/13- к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

захисника : ОСОБА_10 ,

при секретарі: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_10 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.01.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, освіта вища юридична, не працюючий, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ст. 115 ч.2 п.6 КК України до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна, за ст. 289 ч.3 КК України до дванадцяти років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної, моральної шкоди і витрат на правову допомогу 353 296 грн., на користь ОСОБА_7 300 849 грн. матеріальної і моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, ОСОБА_6 засуджений за умисне вбивство ОСОБА_12 з користі і заволодіння його автомобілем при наступних обставинах:

4 вересня 2012 року у вечірній час, на розі вул.Академіка Вільямса та Люстдорфскій дорозі в м.Одесі, біля автозаправної станції «Веста» ОСОБА_6 зупинив автомобіль «Черрі Амулет» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , з яким домовився про поїздку на вул.Онежську і про плату за проїзд.

По дорозі ОСОБА_6 вирішив заволодіти автомобілем ОСОБА_12 вартістю 49 660 грн., а потерпілого вбити. З вказаної метою ОСОБА_6 попросив змінити маршрут і відвезти його до очисних споруд м.Іллічівська, які розташовані біля с.Санжейка. Там після зупинки автомобіля на другорядній дорозі в напрямку моря, ОСОБА_6 дістав зі своєї сумки ніж, яким з метою позбавлення ОСОБА_12 життя наніс йому удари в різні частини тіла, чим заподіяв йому дві рани підборідної області праворуч, дві рани бічної поверхні шиї праворуч у нижній третині з пошкодженням сонної артерії та травматичним пошкодженням міжхребетних зв`язок 4-5 шийних хребтів, рани в проекції ключиці праворуч, рани передньої поверхні грудної клітини ліворуч по середньо ключичній лінії у проекції 2-3 ребер з пошкодженням лівої легені.

Смерть ОСОБА_12 настала від різаних ран шиї з пошкодженням сонної артерії, що супроводжувались великою зовнішньою кровотечею з ускладненням гострої масивної крововтрати.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник вказують на неправильну кваліфікацію, неправильне застосування закону про особливо тяжке кримінальне правопорушення і призначення покарання, яке не відповідає скоєному. Просять змінити вирок, кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ст.116 КК України та 289 ст.1 КК України, призначити покарання з застосуванням ст.69-1 КК України в межах нижчого порогу санкцій ст.ст. 116, 289 ч.1 КК України, в частині відшкодування матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 , погоджуючись з призначеним ОСОБА_6 покаранням, просить переглянути вирок в частині цивільного позову і задовольнити її позов в повному обсязі. В доповненні до апеляції ОСОБА_7 вказала реквізити будівельної компанії для перерахування коштів в сумі 4,75 млн. грн. для сплати будівництва її квартири відповідно домовленості її батька в серпні 2012 року з цією будівельною компанією.

Потерпілий ОСОБА_8 також погодився з призначеним ОСОБА_6 покаранням і просить переглянути вирок в частині цивільного позову і задовольнити його позов в повному обсязі. В доповненні до апеляційної скарги від 19.03.2015 року ОСОБА_8 просить кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ст.187 ч.4 КК України, також доповнити вирок, вказавши про вчинення вбивства з особливою жорстокістю групою осіб, призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_8 надав письмові заперечення на апеляції обвинуваченого і його захисника.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, доводи апеляцій, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_10 , який підтримав апеляції свою і обвинуваченого і не погодився з апеляціями потерпілих, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги свою і захисника, в дебатах і в останньому слові просив їх задовольнити, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляції і доповнення до них, заперечували проти апеляцій обвинуваченого і його захисника, представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , прокурора, який не підтримав апеляції потерпілих, обвинуваченого і захисника, вважав за необхідним перекваліфікувати дії обвинуваченого зі ст.ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3 КК України на ст.ст.115 ч.1, 289 ч.1 КК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволенню підлягають частково.

Доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_8 , які він подав до апеляційного суду 20.03.2015 року, після закінчення строку на апеляційне оскарження, і в яких він вказав на необхідність доповнити вирок суду вказівкою про вчинення вбивства групою осіб, з особливою жорстокістю, а також посиланням на ст.187 ч.4 КК України з призначенням ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, погіршують становище обвинуваченого, вони подані за межами строку на апеляційне оскарження, що відповідно до ч.4 ст.403 КРК України не допускається, у зв`язку з чим ці доповнення не підлягають розгляду.

Оскаржуючи кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ст.115 ч.2 п.6 КК України, обвинувачений і його захисник наполягають на тому, що вбивство ОСОБА_6 вчинив в стані сильного душевного хвилювання внаслідок неправомірної поведінки потерпілого.

В підтвердження своїх доводів обвинувачений і його захисник посилаються на висновки психологічних експертиз: № 541 від 30.10. 2012 року ( експерт-психолог ОСОБА_13 - т.4 а.п. 77-85) і № 14094/13-32 від 25.09.2014 року ( експерт-психолог ОСОБА_14 т.8 а.п. 168-212), згідно яких в момент вчинення злочину ОСОБА_6 знаходився в стані афекту.
Вказані висновки експертів ґрунтуються на показах обвинуваченого про те, що під час руху містом між водієм ОСОБА_12 і ним виник конфлікт, пов`язаний з образливими висловлюваннями потерпілого. Ці висловлювання викликали у нього обурення, під впливом якого він наніс останньому кілька ударів ножем, а потім відвіз тіло за межі міста і залишив його біля с.Санжейка.

Про те, ці твердження обвинуваченого про місце вбивства, механізм нанесення ударів ножем потерпілому, які покладені в основу висновків психологічних експертиз експертами ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не відповідають об`єктивним даним, встановленим слідством та спростовуються дослідженими судом доказами.

Згідно висновку судово медичної експертизи №25 від 19.09.2012 року смерть ОСОБА_12 настала від різаних ран шиї з пошкодженням загальної сонної артерії, яка супроводжувалась великою зовнішньою крововтратою, яка ускладнилась гострою масивною крововтратою у вигляді малокрів я внутрішніх органів ( т. 3 а.п. 148-164).

Експертом також вказано, що обставини і механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, про які розповів ОСОБА_6 і продемонстрував це при відтворенні обстановки та обставин події, не відповідають медичним даним, які встановлені при судово-медичному дослідженні тіла ОСОБА_12 ( т.3 а.п.152) .

При огляді автомобілю потерпілого не виявлені сліди масивної крововтрати, які б свідчили про те, що пошкодження сонної артерії ОСОБА_12 спричинене в автомобілі і з цим пораненням він знаходився деякий час в автомобілі і там же настала його смерть, що спростовує покази обвинуваченого про те, що після нанесення ударів ножем потерпілому в автомобілі в м.Одесі, він перетягнув тіло потерпілого на пасажирське сидіння спереду, сів за кермо і, виїхав за межи міста, залишив труп біля с.Санжейка.

Згідно висновку медико-криміналістичної експертизи №589 від 26.09.2012 року, в передній лівій половині салону автомобіля: на кермі, передній панелі с магнітолою на килимку перед переднім сидінням, на також на порожку, виявлені тільки незначні сліди крові ( т.4 а.п. 139-160).

На передньому правому сидінні, на якому, як стверджує ОСОБА_6 , знаходився потерпілий після нанесений йому поранень, в тому числі шиї з пошкодженням сонної артерії, відсутні множинні сліди крові.

При дослідженні слідів крові в автомобілі потерпілого цією ж експертизою встановлено, що виявлені сліди свідчать про знаходження ОСОБА_12 під час нападу на передньому лівому сидінні і про те, що тіло ОСОБА_12 переміщувалось з переднього лівого водійського сидіння з салону автомобіля в напрямку з права наліво і трохи вперед, про що свідчать сліди крові в області порогу передньої лівої дверці автомобіля.

Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, спрямованість раневих каналів, експерт прийшов до висновку про те, що нападник знаходився на лівому пасажирському сидінні позаду водія, що спростовує покази ОСОБА_6 про те, що він знаходився на передньому пасажирському сидінні ( т.4 а.п. 139-160).

При огляді місця виявлення трупу ОСОБА_12 зафіксовані масивні нашарування бурої речовини, якою просякнутий одяг потерпілого і грунт на узбіччі дороги, на дорозі також виявлені масивні ділянки речовини бурого кольору. ( т.1 а.п. 5-24) При дослідженні зразків цієї речовини експертами було встановлено, що вона є кров`ю людини, яка по своєї групової приналежності відповідає крові потерпілого ОСОБА_12 ( т.3 а.п. 241-243, т.4 а.п.27- 29) .

Опис слідів крові в автомобілі потерпілого і на місці виявлення його тіла, механізм їх утворення, локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , спрямованість нанесених йому ран свідчить про те, що потерпілий знаходився за кермом свого автомобілю в момент нападу і був позбавлений життя на місці, де знайдено його тіло, що також підтверджується висновком криміналістичної експертизи № 585, проведеної по слідах крові ( т.4 а.п.169-182). Наведені об`єктивні дані свідчать про те, що тілесні ушкодження з метою вбивства нанесені потерпілому в тому місці, де і знайдено його тіло і куди потерпілий дістався на власному автомобілі.

Покази свідка ОСОБА_15 про те, що 4.09.2012 року приблизно о 21 годині на автобусі «Ікарус» він виїжджав з очисних споруд біля с.Санжейка, а автомобіль «Чері Амулет», з яким він не міг розминутись на дорозі, рухався назустріч, при цьому він, крім водія, бачив на задньому сидінні чоловіка, якого він не розгледів, відповідають вищевикладеним об`єктивним даним , у зв`язку з чим сумнівів не викликають.

Таким чином, в основу висновків експертів ОСОБА_16 , ОСОБА_14 про те, що в момент вчинення вбивства ОСОБА_6 перебував в стані афекту покладені його покази про вбивство, яке він вчинив в автомобілі потерпілого в м.Одесі, знаходячись поряд з водієм, після чого перемістив тіло на пасажирське сидіння спереду, вивіз до с.Санжейкі, де і залишив, при цьому експертами не взято до уваги, що ці покази спростовані вищенаведеними об`єктивними даними проведеного слідства.

Висновок експерта ОСОБА_13 про вчинення ОСОБА_6 вбивства в стані афекту мотивований посиланням на спеціальну літературу, на викладки з окремих посібників, при цьому експерт не пов`язував наведене ним мотивування з конкретними обставинами справи, поведінкою і діями обвинуваченого. В підтвердження свого висновку експерт вказав на те, що в стані ОСОБА_6 він відмічає наступні ознаки афекту: афективне звуження свідомості, порушення поведінки, відкритої агресивної поведінки, наявність амнезії і постафективної астенії.

Ні один з наведених ознак не містить посилань на дії ОСОБА_6 , які відповідали би зазначеним ознакам . ( т.4 а.п.77-94)

Про те, що стан афекту має трьохфазну структуру вказала і експерт ОСОБА_14 при проведенні повторної психологічної експертизи, при цьому зазначила, що визначення наявності всіх основних ознак, суттєвих для кожної стадії розвитку стану афекту, є умовою для встановлення його наявності в особи на момент інкримінованого їй діяння ( стор. 8 висновку т.8 а.п.172), але в подальшому, стверджуючи про те, що ОСОБА_6 в момент вбивства знаходився в стані афекту, вона теж не послалась на дії ОСОБА_6 , які б відповідали вказаним нею стадіям розвитку афекту.

Посилання на стан емоційного збудження до рівня реакції емоційного вибуху, що є стадією афекту, експерт ОСОБА_14 мотивує власною оцінкою характеру і локалізації тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, що не відноситься до компетенції психолога, посиланням на покази самого обвинуваченого, а також власними домислами про те, що при огляді автомобілю потерпілого вилучено постанову про адмінправопорушення, що, на її думку, могло потягнути негативні висловлювання на адресу працівників міліції, а проблеми з чоловічим здоров`ям могли потягти спроби їх обговорення або компенсації ( т.8 а.п. 207)

Ці доводи експерта є її власними надуманими припущеннями в підтримку версії ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах провадження не має даних про те, що виявлена постанова має відношення до ОСОБА_12 ( що зазначила і експерт), або даних про те, що до появи постанови мають відношення працівники міліції.

Також є домислом експерта її твердження про можливість обговорення потерпілим зі сторонніми особами своїх проблем зі здоров`ям, які виникли у нього за п`ять років до події, а також про можливі спроби компенсації цих проблем ( т.8 а.п. 207).

Посилання експертів на амнезію і астенію, як на ознаки афективного стану у ОСОБА_6 не відповідають фактичним діям обвинуваченого, так як після вчинення вбивства він позбавився тіла, відтягнув його з дороги. Повертаючись у місто, по дорозі викинув телефон потерпілого і лезо ножа, автомобіль ОСОБА_12 залишив на автостоянці, де він залишався непомітним кілька днів, з метою безпечного повернення додому при наявності крові на своєму одягу, викликав друга з автомобілем - ОСОБА_17 , при цьому розповів йому версію про викрадення його невідомими і про свій захист від нападників, а вдома позбавився закривавленого одягу.

Таким чином, дії ОСОБА_6 після вчинення ним вбивства потерпілого носили цілеспрямований, захисний і складний характер з метою приховування вчиненого злочину.

Вказане спростовує наявність амнезії, а також астенії (відчуття втоми, млявість і неможливість виконувати активні дії), на які посилаються експерти ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в своїх висновках, мотивуючи стан афекту у ОСОБА_6 в момент вчинення вбивства.

Перша версія ОСОБА_6 , яку він розповів ОСОБА_17 і міліції при затриманні, ґрунтувалась на його твердженні про напад невідомої особи на нього в автомобілі ОСОБА_12 , який він зупинив, щоб доїхати до дому батьків, та про свій захист від нападників і вчинене ним вбивство під час необхідної оборони.

Зрозумівши неспроможність цієї версії, ОСОБА_6 , маючи вищу юридичну освіту, заявив про вчинення вбивства внаслідок образи з боку потерпілого, тобто в стані сильного душевного хвилювання, що також суттєво знижує відповідальність за вчинене вбивство.

Експертами обставини зміни показів ОСОБА_6 до уваги не брались.

Експертом ОСОБА_13 також проведена психологічна експертиза для визначення психологічного стану обвинуваченого під час проведення з ним слідчих дій допиту в якості підозрюваного і при відтворенні обстановки та обставин події, в висновку якої експертом відмічено, що ОСОБА_6 під час вказаних слідчих дій допиту, відтворення обстановки і обставин події, давав покази вільно, детально виклав обставини події. Одночасно експерт звернув увагу на те, що на відміну від цих детальних показів, про конфлікт з ОСОБА_12 . ОСОБА_6 розказав в загальних рисах, що може свідчити, як вказав експерт, про те, що підозрюваний щось приховує, або конфлікт відбувся з інших причин. ( т.3 а.п.194-197), проте ці висновки експерт не взяв до уваги при проведенні експертизи № 541 від 30.10. 2012 року, в якої вказав на стан афекту у ОСОБА_6 в момент вчинення вбивства.

Таким чином, висновки експертів про те, що в момент вчинення злочину ОСОБА_6 перебував в стані афекту ґрунтуються на показах обвинуваченого, які не відповідають об`єктивним даним про обставини і місце вбивства ОСОБА_12 , про механізм нанесення ударів ножем потерпілому, на показах ОСОБА_6 про його емоційний стан до, під час і після вбивства, які також не відповідають фактично вчиненим ним діям.

При таких обставинах, суд 1 інстанції правильно не погодився з висновками вказаних експертиз і відповідно до закону мотивував у вироку свою незгоду з ними.

Цей висновок суду співпадає з думкою судового експерта психолога ОСОБА_18 , який в своєму дослідженні по даному провадженню, вказав на відсутність у ОСОБА_6 стану афекту як фізіологічного, так і аномального, вказав, що одне тільки вивчення підекспертної особи не дає достатніх підстав для висновку про наявність у нього стану афекту в момент протиправних дій. Тільки при відповідності даних про особу з іншими зібраними матеріалами по справі можливо зробити висновок про наявність або відсутність стану афекту.

Експертом також вказано, що при проведенні попередньої експертизи експертом ОСОБА_13 не був проведений аналіз об`єктивних даних по справі, не з`ясована їх відповідність поясненням обвинуваченого.

Роблячи висновок про відсутність у ОСОБА_6 стану афекту, експерт вказав, що пояснення обвинуваченого щодо його стану в момент вчинення правопорушення, не вказують про наявність афектогенної ситуації, відчуття ОСОБА_6 суб`єктивної безвиході з ситуації, що склалась, що свідчить про відсутність умов для виникнення першої фази фізіологічного афекту.

В висновку цієї експертизи також наведені результати обстеження ОСОБА_6 в 2011 році в період його служби в міліції про його емоційну стабільність ( т.4 а.п. 306-324).

Вказаний висновок експерта ОСОБА_18 є мотивований, ґрунтується на досліджених ним матеріалах справи, повному аналізи матеріалів справи, показів обвинуваченого, аналізу його дій і поведінки. Об`єктивність цього висновку сумнівів не викликає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника про те, що висновок експерта ОСОБА_18 є суперечливим, оскільки, на їх думку, експерт вказав, що неможливо визначити в якому емоційному стані знаходився обвинувачений і в той же час вказав, що ОСОБА_6 в стані фізіологічного або аномального афекту не знаходився, є неспроможними.

Вказаний висновок не містить суперечностей, оскільки експертом ОСОБА_18 вказано на те, що неможливо встановити чи знаходився обвинувачений в момент вчинення злочину в стані стресу, фрустрації, розгубленості, що могло вплинути на поведінку обвинуваченого, але не є проявом афекту.

Доводи захисника про те, що експерт ОСОБА_18 не мав права на проведення експертизи, оскільки є експертом НДЕКЦ, колегією суддів не приймаються.

Експерт ОСОБА_18 має відповідну освіту вищу психологічну і юридичну, є атестованим судовим експертом, дані відносно цього наявні в державному Реєстрі судових експертів.

Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, в якому головним експертом працює ОСОБА_18 , є спеціалізованим експертним закладом.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ст.116 КК України.

Що стосується доводів апеляцій обвинуваченого і його захисника про відсутність у ОСОБА_6 корисних мотивів і неправильною кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3 КК України, то апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню.

За результатами досудового розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлений до суду за ст.ст.115 ч.1, 289 ч.1 КК України.

В судовому засіданні прокурором змінено обвинувачення, нове обвинувачення дослівно повторює раніше викладене, але з посиланням на корисний мотив вбивства з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.ст.115 ч.2 п.6, 289 ч.3 КК України.

В обґрунтування вказаного рішення прокурор в новому обвинувальному акті послався на покази в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 про обставини вбивства потерпілого, покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 ( дружини вбитого), а також висновки судово-медичних експертиз № 68 і № 589, при цьому прокурором вказано про те, що ці докази спростовують версію обвинуваченого про обставини вбивства ОСОБА_12 ..

Разом з тим, в цьому обвинувальному акті відсутні посилання на докази і підстави будь-якого обґрунтування корисних мотивів вчинених правопорушень і кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.ст. 115 ч.2 п.6, 289 ч.3 КК України.

Таке обґрунтування відсутнє і в вироку Овідіопольського районного суду Одеської області.

Крім того, як вбачається зі матеріалів судового провадження, вчинивши вбивство потерпілого, ОСОБА_6 мав можливість розпорядитись автомобілем і майном потерпілого на свою користь, але такою можливістю не скористався, на автомобілі потерпілого зник з місця злочину і залишив автомобіль і все, що в ньому знаходилось, на автостоянці, де автомобіль і був виявлений.

Погоджуючись з думкою прокурора, суд 1 інстанції не взяв до уваги, що заволодіння транспортним засобом кваліфікується за ст.289 КК України як при наявності корисного умислу, так і при його відсутності.

Досліджені судом докази не містять даних, які б вказували на корисний мотив дій ОСОБА_6 , який, заволодів автомобілем, щоб після вбивства потерпілого доїхати до м.Одеси.

При таких обставинах, висновок суду 1 інстанції про корисні мотиві вбивства ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам події, у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 підлягають перекваліфікації зі ст.ст. 115 ч.2 п.6, 289 ч.3 КК України на ст.ст.115 ч.1, 289 ч.1 КК України, як умисне вбивство і незаконне заволодіння транспортним засобом.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого на менш тяжкі злочини, колегія суддів виходить із доказів, досліджених судом 1 інстанції, а також доказів, додатково досліджених в апеляційному суді, керуючись при цьому ст.404 КПК України, відповідно до ч.3 якої апеляційний суд не проводить повторно дослідження всіх доказів, а має право тільки за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1 інстанції не повністю, або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувались судом 1 інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів, учасники судового провадження заявляли клопотання, під час розгляду в суді 1 інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, нормами діючого КПК не передбачено можливості проведення судового слідства та дослідження доказів за ініціативою суду.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що слідчий експеримент не проводився і висновок експерта про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень є припущенням експерта, не відповідають фактичним обставинам.

Справа за фактом вбивства ОСОБА_12 розслідувалась за КПК 1960 року, відповідно до ст.194 якого 13.09.2014 року проведено відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_6 , його захисника, медексперта. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_6 детально розповів про обставини вчиненого ним злочину, нанесених ним ударів ножем потерпілому, продемонстрував механізм нанесення цих ударів і відповів на запитання мед експерта ( т.2 а.п. 74-96 ).

Для перевірки відповідності показів ОСОБА_6 і продемонстрованого ним механізму нанесення потерпілому ударів ножем, по справі проведена судово-медична експертиза, згідно висновку якої ці покази обвинуваченого не відповідають судово-медичним даним, встановленим при дослідженні тіла потерпілого ОСОБА_12 ( т.3 а.п.152).

Що стосується доводів суду 1 інстанції і апеляцій щодо статусу експертизи, проведеної експертом ОСОБА_14 , то колегія суддів зазначає наступне.

Експертиза, яка проведена експертом ОСОБА_14 , судом 1 інстанції призначена як повторна, вона проведена в іншому експертному закладі, за тими же питаннями, що і попередні експертизи, у зв`язку з чим у експерта ОСОБА_14 не було підстав для визначення експертизи як додаткової, але ця обставина не вплинула на об`єм досліджень під час експертизи і оцінку її висновків.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, поданих 12.02.2015 року погодились з призначеним ОСОБА_6 покаранням і просили переглянути рішення суду відносно заявлених ними цивільних позовів і повністю їх задовольнити.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 50849 грн. і 54096 грн. відповідно судом 1 інстанції задоволені в повному обсязі.

Позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 мільйонів грн.. і позов ОСОБА_8 про стягнення 40 мільйонів грн.. моральної шкоди судом 1 інстанції задоволені частково.

Стягнуто моральної шкоди на користь ОСОБА_7 250 000 грн. і на користь ОСОБА_8 300 000 грн.

Обговоривши доводи апеляційних скарг потерпілих про задоволення їх позовів в повному обсязі, колегія суддів враховує, що внаслідок вчиненого злочину потерпілі втратили найдорожчу людину: ОСОБА_8 сина, а ОСОБА_7 батька, що ця втрата завдала їм моральних страждань і назавжди змінила життя потерпілих, у зв`язку з чим колегія суддів, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає можливим задовольнити апеляційні скарги потерпілих частково і збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 500 000 грн. кожному.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про перерахування 4,75 млн грн.. на рахунок будівельної компанії, з якою, як вона вказала, домовлявся її батько про будівництво для неї квартири, нічім не підтверджені, ці вимоги не заявлялись в суді 1 інстанції і не можуть бути розглянуті в апеляційному суді відповідно до п.7 ч.1 ст.393 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо безпідставної, на його думку, відмови в стягненні з ОСОБА_6 на його утримання 6 800 грн. щомісячно, не підлягають задоволенню.

Згідно ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого на відшкодування шкоди мають право непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Посилаючись в своєму позові на те, що він знаходився на утриманні покійного сина, дохід якого складав 50 000 грн. щомісячно, ОСОБА_8 не надав суду документи, які б підтверджували ці обставини, на надав документи, які б підтверджували викладені в позові дані про дохід покійного сина, у зв`язку з чим судом 1 інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілого в цій частині.

Підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не встановлено.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що при призначенні йому покарання суд 1 інстанції безпідставно не врахував пом`якшуючи обставини, передбачені ст.66 ч.1 п.п. 1, 2, 7 КК України: щире каяття, відшкодування завданих збитків, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, то ці обставини не підтверджуються матеріалами провадження.

Разом з тим, у зв`язку з перекваліфікацією дій обвинуваченого і зменшенням обсягу обвинувачення, враховуючи, що раніше ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів вважає можливим пом`якшити покарання.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляції потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.01.2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 зі ст.115 ч.2 п.6 КК України на ст.115 ч.1 КК України і зі ст.289 ч.3 КК України на ст.289 ч.1 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст.ст. 115 ч.1, 289 ч.1 КК України.

Призначити ОСОБА_20 покарання за ст.115 ч.1 КК України -14 років 6 місяців позбавлення волі, за ст.289 ч.1 КК України 3 роки. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 14 років (чотирнадцять) 6 місяців позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 43096 грн. матеріальної шкоди, 8200 грн. витрат на правову допомогу і 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково: в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 500 000 грн. і 50 849 грн. матеріальної шкоди.

В частині відмови потерпілому ОСОБА_8 в задоволенні цивільного позову про стягнення щомісячного утримання і в інший частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4